Szeretlek.
Veled biztonságban érzem magam.
- Ki az a Dawson edző? - Összeállt a régi csapat.
Változtak a dolgok, Charles.
Velem így ne beszélj, te királyi Herceg.
Ahogy kiderült, hazudtál.
Mindent elvettél tőlünk.
Szerintem elvesztem, Matteusz.
Akkor megtalállak.
Még áll az alku.
Segített nekünk, most mi is segítünk.
Ez csak egy kis vétek.
Néha úgy érzem, nem is hallod a szavakat, amiket mondasz.
- Legfeljebb három perc volt. - De elkéstél, Herceg.
Azok után, amiken keresztülmentünk...
"Azok után, amiken keresztülmentünk"?
Ó, arra gondolsz, hogy a rabszolgáddá tettél?
Büntetés. Az volt...
Tudod mit? Hiába magyarázom.
Bármikor elpusztíthattad volna a bolygónk gyilkosait,
és mégis...
Most itt állunk, egy iskolában.
Fajirtásra nem megoldás a fajirtás.
- A Doctor megmondta. - Ó, a Doctor.
Persze, rajta kívül a tér-időben senki nem védheti meg magát.
- Ez nem a te dolgod, Quill. - Nem.
De a büntetésed igen.
Várjunk, mindannyiunkat?
Hé! Quill, hé!
Hé Quill, mire készülsz?
Egy órára büntetésben vagytok. Addig nekem dolgom van.
April a főnök. Nyilván.
Meg kell védened engem.
Pont ezért zárlak be ide, Herceg.
Így nem eshet semmi bajod.
Miért? Hová mész?!
Hé! Nem teheti ezt.
Én nem tudok bezárva lenni.
Ez, öm...
Szerintem csak direkt próbált téged felidegesíteni.
Nem is tudtam, hogy klausztrofóbiás vagy.
Mi volt ez?
Földrengés?
Londonban?
Srácok, mi lett az ablakokkal?
És mi lett az ajtóval?
Mindig ilyen egy büntetés?
Felirat: Tóth Tamás 'Toto'
CLASS - S01E06 Büntetésbe zárva
Istenem. Mi történhetett?
Óh, ez rossz.
Ez nagyon, nagyon, nagyon rossz.
Mitől volt a robbanás?
Nagyon rossz.
- Meg akart minket ölni. - Quill?
Most nagyon furán dühös vagyok rá.
- Furán? - Nem tehette. Meg kell védenie.
Ha megtámadna, abba ő is belehalna.
- Biztos talált valami kiskaput. - De mit?
Őrült az a nő. Tudtam, hogy vigyázni kéne vele.
Szerintem nem ő tette.
Hanem, ki?
És mi is történt pontosan?
Valóságos egyáltalán?
Ez nem az űr. Akkor halottak lennénk.
Lehet, hogy meghaltunk?
Nem, ha ez a mennyország, ti nem lennétek itt velem.
- Mi? - Nem úgy értettem.
Na jó, vajon mi történt?
Hol vagyunk?
És hogy jutunk ki?
- Semmi. Nincs térerő. - Nálam sincs.
- Amúgy is, kit hívnál? - Vannak... barátaim.
Rajtunk kívül?
Miért vagy ilyen bunkó, Ram?
Különben is, elég az. Mi elegek vagyunk.
Mi bajod van?
Srácok, emlékeztek a repedés hangjára?
Hallottátok, amikor kinyílt az ajtó?
Talán.
Jobban aggasztott az, hogy be vagyok zárva ide, szóval...
Nem lehet, hogy átjöttünk rajta?
Lehet, hogy valami áthozott.
Ez érdekes.
Vagy halálos.
Mintha páran nem próbáltak volna már megölni.
- Olyan, mint egy... - Kő.
Halálos kő.
Aszteroidát akartam mondani.
Emlékeztek a filmre, amit fizikán néztünk?
Igen.
Nagyon uncsi volt.
A repedések minden felé vezetnek.
Lehet, hogy valami berepült az egyikbe, és...
elsodort minket.
- Ha eltalált minket egy meteor... - Aszteroida.
Ha belép a légkörbe, akkor már meteor.
Ó, te tanultál!
Nem véletlenül kerültem a haladó osztályba.
- Akkor miért kell mindig segítenem? - Leszállnál rólam?
- Olyan vagy, mint az apám! - Mi?
- Ne beszélj így vele. - Miért kapod fel a vizet?
Nem tudom! Nem...
Nincs itt nagyon meleg?
Öh, lehet, hogy sugárzásveszélyes.
Istenem.
Tudja valaki a sugárfertőzés tüneteit?
Szenvedés, aztán meg halál.
Igaza van.
Én öm... Nekem muszáj innen kijutnom.
Hová? A semmi közepén vagyunk, Charlie.
Nem is az űrben.
Ez nem Árnyék? Érzékeled még?
Árnyék?
Nem, nem. Az árnyék másmilyen. Élő.
- Ez itt... - Semmi.
Egy nagy semmi.
Ti nem érzitek úgy, hogy a terem egyre szűkebb?
Mi legyen a sugárzással?
Nem akarok pont veletek meghalni.
Talán nem is estünk csapdába.
Talán csak azt hisszük, hogy be vagyunk zárva,
pedig simán kisétálhatunk az ajtón?
Két legyet egy csapásra.
Lengyelországban vagyok.
Így néz ki Lengyelország?
Apámmal vagyok.
Meglátogatjuk a nagyim. Ma van a szülinapja.
Ez... tavaly volt.
Ez még tavaly volt.
Bekísér engem, és így szól: "Mondd el az igazat, Mattie."
"Mondd el az igazat."
Engedd el. Engedd el.
- Engedd el. Tedd le. - Félek tőled.
- Mi? - Ez az igazság.
Szeretlek, mindig rád gondolok.
Néha a szívem is megáll, ha rád gondolok, de...
Félek is tőled.
Félsz tőlem?
- Emberi vagy, nem? - Matteusz?
A külsőd emberi. Mindenhol emberi, igaz?
De a belsőd egyáltalán nem az.
És félek attól, aki vagy. Hogy mikre lehetsz képes.
Hogy mit tennél meg.
Ez új.
Nagyszerű! Csapdában vagyunk! Innen nincs kiút.
Nem égetett meg.
Nem is volt forró, amikor felvettem.
Szóval mi történt?
Ja, azt mondtad, hogy Lengyelországban vagy.
Aznap mondtam el a nagyimnak, hogy milyen vagyok.
Persze már tudta. A nagyik mindig tudják.
De azt akarta, hogy... én mondjam ki.
És aztán mi volt?
Felszabadult az igazság, és ki kellett mondanom.
Nem biztos, hogy ki kellett volna.
Nem. Úgy értem, nem tudtam megállni.
Nem akartam, de mégis kimondtam.
De ez csak az igazság egy része,
a legkisebb része. A legdühítőbb, legfélelmetesebb része.
- Nem kell... Megértem. - Charlie.
Akkor ez egy igazság-aszteroida?
- Igazság-meteor. - Jó, ezen már túl vagyunk, Ram.
De ez lehetetlen. A kövek nem késztetnek igazmondásra.
De nem is taszítanak a semmi közepére.
Igen. De a repedések térben és időben is jelen vannak.
Talán mindkettőben elmozdultunk.
Ne nézzetek rám így.
Egy sportoló is lehet okos.
Mi...?
- Nem, máson gondolkodom. - Min?
Min gondolkodsz?
Azon, hogy...
hogyan tudnánk visszamenni?
- És mennyi ideig tart? - Honnan tudjam?
Van, amit nem tudsz?
Igazából nem félek tőled.
Elhiszem, ha azt akarod. Tényleg.
Charlie...
Ha csak ezen múlik... Megteszem, amit tudok.
A kő miatt volt.
De az igazság volt.
Most nem félek tőled. Akkor nem, amikor együtt vagyunk.
Csak máskor?
Te nem félted, amit szeretsz?
Féltem, de nem félem.
Te más vagy.
Mi mások vagyunk.
Mutass egy embert, aki olyan helyzetben van, mint mi.
Azt hittem, meg tudjuk oldani.
Nem fáj?
A műlábad. Amikor ilyeneket csinálsz.
De igen, fáj, amikor ilyeneket csinálok.
Pont olyan, mint egy rendes láb.
Jó, csak kérdeztem.
Tudom. Tudom.
Épp az a probléma, hogy olyan, mint egy rendes láb.
A focistáknak nem rendes láb kell, ezzel nem lehetek jó.
- De igen. - Hagyjuk már.
A tanárok szoktak ilyen mézes-mázos dolgokat mondani.
Tudod, van aki örülne a rendes lábnak is.
Például?
Anyukám nyolc évig tolószékben ült.
De már nem ül ott, igaz?
Hű!
Miért vagy ekkora pöcs?!
Nem tudom. Tényleg nem.
Amellett, hogy be vagyunk ide zárva...
Furcsa, de mérgesnek érzem magam.
Én is.
Vizsgáljuk meg azt a meteort.
Oké, gondoljuk át.
A kövektől nem leszel igazmondó.
- Nem magamtól csináltam. - Elhiszem neked.
Szóval... ezek szerint...
Ezek szerint ez nem egy kő?
Vagy nem csak egy kő.
Helyes.
Tehát...
mi lehet ez?
Idegen.
Valami ismeretlen anyag. Valami ráragadt.
Valami idegen ráragadt.
Valami... energia?
Öntudat?
Majd... szólj, amikor közel járunk, jó?
Én se tudom. Ez a legfőbb baj, nem?
Itt ragadtunk ezzel, és nem tudunk róla semmit.
Nem tudjuk, van-e sugárzásveszély.
És nem fura, hogy mind mérgesek vagyunk,
pedig inkább ijedtnek kellene?
Ha Matteusz segítségével beszélni tudott,
talán elmondhatna nekünk valamit.
Úgyhogy...
- Mit csinálsz?! - Várjatok, kiabálnak velem.
- Mi történik? - Anyukám.
Mint nálam, egy emlék, amiben benne van.
Kicsi voltam és...
...cukorkát loptam egy trafikból.
Próbáltam tagadni, hogy rosszat tettem.
De anya leült velem, és azt mondta:
"Mondd el az igazat."
És elmondtad. Elmondtad.
Ti igazából nem vagytok a barátaim.
Mi?
Ti csak... elviseltek.
A szemetekben egy kishúg vagyok... egy kisbaba.
Dehogy is.
Pedig... én így érzem.
Ez az igazság.
Az igazat mondom.
Tedd le azt a követ, és elmondom a valódi igazságot.
Ne! Még ne.
Nem véletlenül csinálom. Kérdezzetek valamit.
Kérdezzetek már valamit!
- De miről? - A kőről, ufó gyerek!
Azzal jössz, hogy herceg vagy,
de csak állsz ott és hülyeségeket kérdezel,
és sose értesz semmit!
Veszélyes a kő?
Igen. Igen, veszélyes.
Ha sokáig fogod, megsüti az agyad.
- Emberekre veszélyes. - Akkor engedd el!
Még nem. Kérdezzetek. Derítsétek ki az igazat.
Miből van? Idegen?
- Valamilyen létforma. - Mondtam, hogy idegen!
De nem teljesen. Valami megszállta a követ.
Egy fogoly!
- Mi az, hogy fogoly? - Valami van itt velünk!
Miért vetted fel egyáltalán?
Mert ha van benne valami, ami igazmondásra késztet,
akkor talán kideríthetjük, hogy hol is vagyunk.
És hogy jussunk ki. Okos.
Hülye.
- Megölhetett volna. - Matteuszt sem ölte meg.
- Az agyad is megsüti. - Azt akkor még nem tudtam.
Beszélhetnénk inkább a fogoly-dologról?
Nem tudom honnan jött, azon kívül, hogy a repedésen át.
És a repedés valami űrbörtönbe vezetett?
Milyen rossznak kell lenni ahhoz, hogy börtönbe zárjanak az űrben?
És ha most itt van, az azt jelenti, hogy megszökött?
Ram! Mire készülsz?
Tanya, hogy nézett ki a fogoly?
Nem láttam. Csak éreztem.
Meg kellene találnunk, mielőtt ő talál meg minket.
Jól vagy?
Miért ne lennék?
Csapdába estünk a semmiben,
amitől a szívem kétszer olyan gyorsan ver.
Te félsz tőlem,
a többiek meg egy értetlenkedő, hülye hercegnek tartanak.
Dehogy is. Tanya csak ideges volt.
Az igazat mondta.
Rendben...
Amikor tanultam a nyelvet, angolul olvastam könyveket.
És a vallásos anyám meglátta azt a könyvet,
ami Narniáról szól...
Narnia? Az öm... Kanada része?
Ki tudja?
De egy csapat gyerekről szól, akik Narniába mennek.
És ők... Nem tudom. Összetalálkoznak kecskékkel meg boszorkányokkal.
De most ez nem fontos.
De van benne egy lány, Susan.
És mindig amikor olvastam, azt gondoltam,
a szerző nagyon utálhatja Susant.
Mert például nem kerülhet a mennyországba, mert sminket visel.
Miről szól ez a könyv?
De máskor meg hallja, ahogy egy barátja róla beszél.
És nem túl szép dolgokat mond róla.
A barátnak csak egy gyenge pillanata van,
de emiatt örökre megromlik a barátságuk.
Te nem szoktál panaszkodni a barátaidra?
Nem szoktál panaszkodni rám?
Akár csak gondolatban?
Pont ez az.
Én sosem szoktam.
Oké, nekem...
muszáj innen kijutnom.
- Charlie. - Semmi baj, én nem leszek Susan.
De nem tehetem meg újra. Kisülne az agyam, rémlik?
Igen, rémlik még az agy-kisülés.
Azért vágok ilyen arcot.
Ugye nem azon gondolkodsz, hogy újra felvedd?
Én nem. Az egyikőtök.
Néhány másodpercig nem lesz tőle semmi bajod.
- Biztos vagy ebben? - Elég biztos.
Igaza lehet. Nekem sem fájt először.
De aztán igen.
Hogy máshogy juthatnánk ki innen?
Miért gondolod, hogy a kő tudja?
Ha tényleg fogoly, akkor biztos be volt zárva.
Ja, a dutyin kívül nem sokat látott.
Igen, tudom.
Nem gondoljátok, hogy olyan lehetett neki, mint most nekünk?
- Na jó, én kipróbálom. - Mit próbálsz ki?
Várj.
Azta.
Magával hozta a börtönét is.
És minket is magával visz egy körre.
Viszont még mindig fogoly.
Igen. Ha tudná, hogy lehet megszökni, már nem lenne itt.
De tudhat részleteket a börtönről.
Tudhatja, ki zárta be. Tudhat valamit, aminek hasznát vesszük.
És mi van, ha közben az használ fel minket?
Abban biztos lehetsz.
Éreztem. Kutatott bennem.
De ez egy kétirányú lehetőség.
Válaszolt minden kérdésünkre.
Még többet kell kérdeznünk, a jó kérdéseket kell feltenni.
- Nem, az túl veszélyes. - Az is, ha itt halunk éhen.
Meg ha itt maradunk bezárva.
Én azt mondom, még van három lehetőségünk,
hogy megtudjunk valami használhatót.
Tanult tőlünk is valamit,
de Matteuszt és engem már ismer,
és megölne miket, mielőtt valamit kiszedhetnénk belőle.
Tényleg azt akarod, hogy megfogjam azt a követ?
Ez egy börtön, Ram! Máshogy nem juthatunk ki!
- Szerintem Charlienak igaza van. - Köszönöm!
- De miben? - Miss Quill biztosan megment téged.
Valamikor vissza fog jönni a teremhez.
És mi lesz?! Mit fog látni, ha kinyitja azt az ajtót?
- Hogy eltűntünk? - Ja, a Földön vagyunk egyáltalán?
Ha eltűntem onnan, az azt jelentené,
hogy többé már nem kell megvédenie.
Franc.
Vagyis?
Vagyis nem motiválná semmi, hogy megmentsen minket.
Miért is tenné? Onnantól már nem a rabszolgád!
Na jó. Megcsinálom.
Nincs semmi, amit szégyellnék.
Nem tudom, miért keveredek mindig ilyen helyzetekbe.
Ne hagyjátok, hogy megsüljön az agyam.
Megkedveltem.
- Mehet? - Mehet.
Ki vagy te?
- Ram? - Ez tök fura.
Mit látsz?
A kertünket. Elmesélem apámnak, hogy mi történt a lábammal.
Az igazságot.
Szeretlek.
Jobban, mint te engem.
Jobban, mint te valaha is szeretni tudnál.
- Ram... - Váratlanul ért.
Nem én akartam így.
De ha rád nézek, úgy érzem, te vagy az igazi.
Nem tudom miért, de így van.
És te nem szeretsz engem viszont.
Ezt... ezt nem tudhatod. Én...
Én így érzem.
Ki mondatja ezt Rammel?
- Ki van ott?! - Az utolsó fogoly.
Jaj, ne.
- Vigyázzatok a fejére! - Ram!
- Mi történt?! - Mondd meg te.
Ez egy börtön. Az egész meteormező.
Minden szikla egy elítélt öntudatát hordozza.
- És ez az egyik közülük. - Férfi. Szerintem férfi.
Igen, nekem is férfinek tűnt.
Ő egy gyilkos.
Sok életet kioltott. Nagyon, nagyon sokat.
Ezért zárták ebbe a börtönbe. Négy másikkal együtt.
De honnan tudod ezeket? Nem kérdeztünk. Te sem szóltál.
Elmondta nekem.
Ezért mondjuk mi is az igazat. Neki is azt kell.
Kényszerítve van.
Csak ez maradt neki ennyi idő után.
Ez a vallomása.
És ez miért jó neki? Miért akart megölni?
Úgy éreztem, valahogy...
a vallomásom erejéhez volt köze.
Egy dolog biztos...
Ez a börtön felkavar minket, dühössé tesz.
Olyan dühössé, hogy öljünk.
Ő is megölte a másik négyet.
Mindegyiket.
Min gondolkodsz?
- Azon, hogy mit adhatnánk neki. - Adhatnánk?
Meg akar ölni minket.
Cserébe megadhatná, amit mi akarunk. Nem tud egyből megölni.
- Ezt kihasználhatnánk. - Ő is egy fogoly.
Nincs kulcsa. Talán arra sem emlékszik, hogy ki ő.
De azt tudja, hogy milyen ez a börtön.
Ismeri a határait. Mi meg... azt se tudjuk, hol vagyunk.
Abban a meteormezőben?
Vagy még a Coal Hillben, csak... bezárva?
Talán tévedünk.
Talán tényleg csak annyi kell, hogy Quill visszajöjjön.
Ti fehérek...
Mi fehérek mi?
Olyan optimisták vagytok,
olyan biztosak vagytok benne, hogy minden jóra fordul.
Ja, mert általában így van.
Apám megpróbált megölni, nyolc éves koromban.
Anyukád meg felkelt a kerekesszékből.
- A fehérekre jellemző jó befejezés. - Tanya.
Tudom. Sajnálom.
Nézd, nagyon sajnálom. Elég rossz hangulatban vagyok.
Ne is mondd.
Csak az van...
Hogy nem túl sok barátom van itt.
Mindig kirekesztettnek érzem magam.
Mi tényleg nem csak elviselünk téged.
Három évvel fiatalabb vagyok nálatok,
nagy különbség van 14 és 17 között.
Nem olyan nagy különbség az.
Mindig kishúgként tekintettek rám.
Mikor lehetek végre teljes értékű ember?
Már most is az vagy.
De attól, hogy ezt ki kell mondani,
még rosszabbul érzem magam.
Az isten szerelmére, Tanya.
Szerinted Charlie nem kívülálló?
Vagy Matteusz? A családja kidobta őt.
Ram elvesztette a lábát, nekem fél szívem van,
mindenkinek van baja.
Ne te mondd meg, hogy én mit érzek.
És ne csinálj úgy, mintha tudnád, milyen érzés.
- Tanya... - Valakinek fel kell vennie.
Charlie vagy April.
És miért is kéne azt csinálnunk, amit mondasz?
Valakinek muszáj felvennie, hogy kijussunk.
Szerintem már így is elég bajt okozott nekünk.
Nem lehet minden habostorta, te nagy lengyel zsiráf!
Ennek a sértésnek semmi értelme.
Oké, abbahagynátok a vitát?
Miért ne vitatkoznánk?
A zsiráfnak hosszú nyaka van.
Nekem teljesen jók az arányaim.
Ó, most kiadjuk magunkból a problémákat?
Mert szívesen elmondanám rólatok a véleményem.
Szerintem ma már eleget mondtál.
Nem bántam meg. Nem szégyellem, amit mondtam.
Én sem. Ez az igazság!
- Ez az igazság? - Hagyjál, ember!
Igen!
Ne már! Ez nem normális. Mi nem ilyenek vagyunk.
Össze szoktunk dolgozni, együtt szoktunk küzdeni.
Most is sikerülhet.
Igen, igazad van, Charlie.
Lehet, hogy megfertőzött minket a fogoly haragja.
Annak van értelme.
Hihetetlen. Én alapból nem ilyen vagyok.
Egyikünk sem.
Hé...
- Semmi baj. - A szívem, olyan mintha...
Azt hiszem, haldoklom.
Nem, tudom mi ez. Ez egy pánikroham.
- Mi?! - Egy pánikroham.
Óh.
Elmúlik. Olyan, mintha meghalnál, de nem fogsz.
Nézz rám.
Nézz rám! Lassan lélegezz.
Ügyes vagy.
Itt vagyok.
Nekem... kicsit nehezemre esik bezárva lenni a semmi közepén.
Oké.
Mi oké?
Vagy mérgünkben megöljük egymást,
vagy Charlie szívrohamot kap.
Úgyhogy én felveszem a követ.
Senki nem akar megállítani?
- Istenem. - Vallomást!
Ilyen eddig nem történt.
Ez ő! A hangja a fejemből!
- Nálam nem beszélt! - Nálam se!
Egyre erősebb lesz?
- April! - Ne!
Vallomást!
Amikor tanúskodnom kellett apa ellen, a baleset után...
Belenéztem a szemébe...
és elmondtam az igazat, hogy szándékosan hajtott le az útról.
Hogy...
Vallomást!
Beszéltetni akar, mielőtt elárulna valamit.
Azt akarja, hogy...
Én nem szeretlek annyira, mint te engem.
Nem tetszik, hogy túl gyorsan belém szerettél, és nem hiszem, hogy sokáig fog tartani.
- De igen, megígérem. - Nem hiszek neked.
És van még más is.
Attól tartok, sosem éreznék annyit irántad, mint te irántam.
- Engedd el! - Ne!
Most az ő vallomása jön.
- Kérdezzetek valamit. - Hol vagyunk?
Itt és sehol.
Ez nem válasz!
Téren és időn kívül vagytok.
Nem menekülhettek. Nem menekülhettek!
April! Hé!
Jól vagyok. Semmi baj.
A szívem az oka.
Nem számított rá, hogy félig Árnyék Lény vagyok.
Mit értett az alatt, hogy "időn kívül"?
Ki vagyunk ragadva az időből.
Nem öregszünk, nem kell ennünk...
de itt leszünk örökre.
És mit tudtál meg a fogolyról?
Élő öntudatok voltak,
börtönbe zárták őket, de a bűnük lett a fegyverük.
A vallomásaink miatti fájdalomtól
csak egyre mérgesebbek leszünk.
Ők haragjukban megölték egymást.
Nem volt valami ötlete a kijutásról?
Csak az, hogy öljük meg egymást.
Szerinte ez az egyetlen kiút.
Azt akarja, hogy halálra vallassuk egymást?
Korábban azt mondtad, az ő haragja van bennünk.
Egyetértek. Nem érzitek?
Most is alig bírom, hogy ne üvöltsek veletek.
De én nem vagyok mérges.
Nagyon ideges vagyok,
mert csapdába estünk, és nem tudunk kijutni.
De mérges nem vagyok.
Ez tényleg igaz. Te miért vagy más?
Biztos nem azért, mert herceg vagyok.
- De nem ember-herceg. - Pontosan.
Akármi is az oka, úgy tűnik, a Rhodiánokra másképp hat.
Nem tetszik az, amire gondoltok.
Egyre erősödik, a vallomásainkból táplálkozik valahogy.
Az enyémet talán nem tudja elfogyasztani.
Ott van az a "talán"'.
Ezen kívül nem nagyon van más esélyünk.
Igen.
Charlie...
Kérlek, ne vedd fel a követ.
Inkább maradjak egy hülye herceg, aki ostobaságokat kérdez?
Charlie, mérges voltam, amikor ezt mondtam.
- Barátoknál is megesik. - Nem tudhatom!
Na, most egy kicsit mérges vagyok.
Ramnek igaza volt.
Rajtatok és Quillen kívül kit tudnék felhívni?
De a saját bolygódon...
Herceg voltam, kösz, hogy emlékeztetsz.
Mielőtt idejöttem, a legjobb barátom
az volt, aki a beszédeimet írta.
- Mondtál beszédeket? - Hét éves korom óta.
Veszekedtem barátokkal? Nem tettem.
Nem is tudom, hogyan kell.
Nem tudom, miért fáj a szívem,
és nem tudom, hogyan kezeljem, hogy hülyének és különcnek tartotok.
- Én nem tartalak annak. - Nem, te csak félsz tőlem.
- Charlie... - Mind ezt érezzük.
Mi?
April próbálta elmondani, de félbeszakítottam.
Mind ezt érezzük.
Azt, hogy kilógunk a sorból,
hogy feleslegesek vagyunk másoknak.
Én minden nap alig várom, hogy találkozzak veletek.
A mai napig legalábbis így volt.
Sajnálom, Charlie.
Őszintén bocsánatot kérek.
Akkor lehetünk újra barátok?
Eddig is azok voltunk, te üresfejű!
Üresfejű... jó értelemben.
Igen.
Hát, legalább nem kell majd vizsgáznunk.
Ja, úgyse lenne időnk tanulni.
Lefoglal a világ megmentése.
Ezzel lehetetlen nem játszani.
- Ram... - Semmi baj.
- Ne mondd, hogy semmi baj... - Semmi baj.
Amúgy is tudtam. Nem vagyok hülye.
Akkor ne is legyél hülye,
és értsd meg, hogy bonyolult, amit érzek.
De attól még aggódom érted.
Attól még csodállak.
Megkönnyíted a dolgom azzal, ha duzzogsz.
Akkor hadd könnyítsem meg még jobban.
Ram...
Semmi baj. Jó volt megtudni az igazat.
De ez csak ideiglenes, csak a pillanatnyi igazság.
Nem az, amit szeretnék. Nem az, amiért küzdök.
Hát többé már nem kell érte küzdened.
Jobb ez így. Legalább tudom, hogy szabad préda vagyok.
Ram...
Mármint... Eléggé népszerű vagyok a lányok körében.
- Miért vagy ilyen? - Tényleg ilyen hülye vagy?
Mi?
Azt hitted, nem fog rosszul esni, amit mondtál?
Nem akartam, hogy rosszul essen.
Mindketten elmondtuk az igazat.
Én azt, hogy szeretlek. Te meg azt, hogy te nem.
Mind hallottunk olyat, amit nem kellett volna.
És mondtunk olyat, amit nem kellett volna.
- Én felveszem a követ. - Miért? Hősködni akarsz?
- Vele ne kiabálj. - Tudod mit?
Akkor szaródott el az életem, amikor veletek, bénákkal kezdtem el lógni.
Szóval meg is van a megoldás.
Te most bénának neveztél?
- Mert nem vagy az? - Hé!
Ne hézz nekem, te kis álszent.
Odavan érted egy ilyen jóképű fiú,
de arra se veszed a fáradságot, hogy megkedvelj.
Elég nehéz, ha így viselkedsz.
Ja, elég nagy seggfej vagy.
Ki a franc vagy te egyébként? Minek tapadsz ránk mindig?
- Hékás! - Most már véded?
Azt mondta, fél tőled.
Ő a barátom.
Nem elgondolkodtató?
Miféle ember randizna egy földönkívülivel?
Elég fura perverziód van, haver.
Bocsi, most belém akarsz kötni?
Ez így nem helyes.
Ufókkal dugni sem az.
Hány kis csápja van?
Srácok, ne...
Állj! Ne!
Csak... hagyjátok abba!
Idáig jutottunk?!
Csak dühös, rossz dolgokat váltunk ki egymásból?
Behatolt a fejünkbe, azért esünk egymásnak.
És a bezártság csak még jobban ront a helyzeten.
- Tényleg jól összefoglaltad. - Tudom!
Azt hiszitek... Azt hiszitek, ismertek.
Csak egy nyápic hercegnek hisztek.
Vallomást akartok?
Adok én vallomást.
Ki akarom irtani az Árnyék Lényeket.
Mindegyiküket.
Használni akarom a Lelkek Szekrényét, hogy kitöröljem őket a létezésből.
- De, Charlie... - De elveszítenélek.
Elveszteném önmagam.
Elveszítenék minden maradék reményt is.
De meg akarom tenni.
Minden nap gondolok rá. Csak miattad nem teszem meg.
És... néha...
Néha utállak emiatt.
Ez vagyok én.
Azt hiszitek ismertek, de tévedtek.
Tudjátok, ki lenne ötünk közül az utolsó, aki kitartana?
Én lennék.
Charlie, mit művelsz?!
Várj!
Gyerünk! Gyerünk, ne sajnálj!
Szedd ki belőlem az igazat.
Azt hiszed, el tudsz bánni Rhodia Hercegének bűntudatával?
- Vallomást! - Már vallottam. Csak ennyit tudsz?
Vallomást!
Áruld el nekünk a kiutat.
Miről hazudtál nekünk?
Hazudott?
Gyerünk!
Mit nem árulsz el nekünk?
- Vallomást! - Nem! Te adj vallomást!
Charlie, tedd le!
Addig nem, míg nem mond igazat.
Mit tudsz nekünk elmondani?!
- Te! - Te mi? Te mi?
- Ó. - Mi az?
Szeretlek.
Ez az igazság.
És az is igaz, hogy...
Elveszítelek.
Ne!
Mi történik vele?
Charlie, meg fog ölni!
Charlie, mi történik?
Harcolj, Charlie! Győzd le!
Küzdj! Harcolj ellene!
Vallomást! Mit tudsz nekem elmondani?
- Te... - Igen?
- Leszel... - Mi leszek?
A gyilkosom!
Igen. Igen, az leszek.
Charlie?
Meg akart halni.
Egy magánál bűnösebb lelket keresett, aki véget vet a szenvedésének.
És neked sikerült?
Igen. Mert nem vagyok ártatlan.
Belül nem.
Egy Rhodián számára ugyanaz valamire vágyni vagy megtenni.
Ez őrület.
Tudom.
Szerintem meg kéne beszélnünk néhány dolgot.
Igen, meg kéne.
Mehetnénk már? Nekem ebből elég.
Mi történik?!
Öh, én nem...
Jaj ne.
Mi az? Mi az?!
Azt hiszem, valami hülyeséget csináltam.
Charlie?
A börtönnek új fogoly kell...
- És én vagyok a legbűnösebb. - Charlie!
- Ne! Ne! - Charlie!
Istenem. Még büntetésben lenni sem tudtok normálisan?
Hogyan... Hogyan tudtál...?
Én... Én mentem!
- Nem mész utána? - Nem!
De a kő miatt voltunk dühösek...
Majd megérted, ha lesz barátod.
Na ez szép!
Miért függök más emberektől?
Hogy tudsz fegyvert használni?
Nincs kedvem beszélgetni a mai napom után.
Napod?
Csak 45 percre voltunk távol.
Tényleg?
Nekem sokkal többnek tűnt.
Mi történt a szemével? És a hajával?
És hogy tudsz fegyvert használni?
Megmentettelek, vagy nem?
- Nem arról szól a büntetésem? - De te...
Tekintsd ezt az utolsó szívességnek, Herceg.
Utolsó?
- Ez... - Ez az Arn.
Már nem vagyok a rabszolgád, Herceg.
Újra szabad vagyok...
és nálam van a fegyverem.
A dolgok most...
Óh...
A dolgok most meg fognak változni.
Egy órára büntetésben vagytok. Addig nekem dolgom van.
Mire várunk pontosan?
A mai nap végére vagy halott lesz, vagy szabad.
Akkor kezdjük el.
Felirat: Tóth Tamás 'Toto'