Bármikor elpusztíthattad volna a bolygónk gyilkosait,
és mégis, most itt állunk... egy iskolában.
Fajirtásra nem megoldás a fajirtás.
- A Doctor megmondta. - Ó, a Doctor.
Ez nem a te dolgod, Quill.
Nem.
De a büntetésed igen.
Hé!
Egy órára büntetésben vagytok. Addig nekem dolgom van.
Meg kell védened engem.
Pont ezért zárlak be ide, Herceg.
Így nem eshet semmi bajod.
Mire készülsz? Quill? Hé! Hé!
Kész vagyok.
Ebben a ruhában jön?
Maga meg ebben?
A teremben maradnak?
Nem akarom, hogy rejtélyeket fejtsenek, amíg nem leszünk.
Olyan kis illemtudók,
kulcs és tanár nélkül biztos bent maradnak.
Na, akkor indulunk vagy nem?
Miért ilyen lelkes?
A túlélési esélye...
A mai nap végére vagy halott leszek, vagy megszabadulok attól az izétől.
Teljesen biztos ebben?
Az Arn hozzáfér a gondolataihoz, igaz?
Igen.
Akkor tudja, hogy ki akarjuk szedni.
És egyetlen oka van annak, hogy még nem ölte meg önt,
az, hogy maga nem hisz a művelet sikerében.
Mit akar ezzel mondani?
Ha minden a terv szerint megy, akkor eljön ma az idő,
eljön egy pillanat...
amikor ön elkezd hinni.
És akkor mi történik?
Onnan nincs visszaút.
A mai nap végére tényleg vagy halott lesz, vagy szabad.
Akkor kezdjük el.
Szabad akarok lenni.
És vajon milyen lehet...
Quill, amikor szabad?
Maga vagyok a háború.
Felirat: Tóth Tamás 'Toto'
CLASS - S01E07 A Metafizikai Gépezet, avagy ezt csinálta Quill
Mire várunk pontosan?
Á, hát itt van.
Elkésett.
A Kormányzók idegeneket tartanak fogva?
A UNIT tud erről?
Lenyűgöző.
Kihez van szerencsém?
Quill, Ballon. Ballon, Quill.
Egyelőre elég, ha ennyit tudnak egymásról.
Ne kerüljön az utamba.
Maga se az enyémbe.
Az mi?
Ősi technológia, amit bevallok,
nem teljesen értek.
Nagyon érzékeny.
Képes lenne minket bármikor megölni.
Ezért küldték magát?
Feláldozható?
Három... kettő... egy...
Tudom, mit érez.
Nemsokára elmúlik.
Mi a fene történt?
Egyfajta atomi felbontás.
Úgymond megszűntünk létezni, a hagyományos értelemben.
Ennek a segítségével rendkívüli helyekre juthatunk el.
A mindenit!
Na jó, de ha még egyszer ilyet csinál,
anélkül, hogy figyelmeztetne,
letépem a szemöldökét a sikoltozó arcáról.
Érdekes egy csapat vagyunk.
Ugye nem csak egy sima nemzeti parkba atomoztunk el?
Mert oda vonattal is mehetnénk!
Dehogy is.
Oké.
Akkor megkérdezem...
Hol vagyunk, ó, nagy igazgató,
és émelyítő űrutazások úrnője?
- Egy csodálatos helyen. - Csss! Közel vannak!
Kik?
Én nem hallok semmit.
Azt hittem, maga valami katona.
Nézze, mi sem értjük pontosan,
de állattani kutatásaink szerint, most beszélnie kell a gyerekkoráról.
- Állattani...? - Mik az első emlékei? Gyorsan!
Azzal táplálkozik. Idecsalogatjuk.
- Mi...? - Az első emléke!
Elhullajtja a tüskéit?
- Mondja! - Eszik a fészekben?
Érzem, hogy távolodnak. Mondja már, katona!
- Gyorsan! - Anyánk halála!
A szülés az utolsó, amit egy Quill csinál.
Megszüli a fiókákat, és meghal.
Aztán a testét...
A kölykök felfalják, ugye?
- Istenem! - Tápanyagként?
Igen, tudom! Rossz hagyomány,
és egészségügyileg szükségtelen manapság.
De erőltetik az ősi kultúrát...
Elég lesz.
Közelednek.
- Ennyi? - Erősebb, mint ahogy tűnik.
Ehhez kellett annyit ordibálni?! Akkora, mint egy kiscica.
A kiscicák veszélyesek?
Csak ha sértegetik a híveiket a neten.
- Biztonságos? - Most viccel?
- Ártalmatlan. Halott. - Na... Elég!
Hol vagyunk? Ki ez a Dörmögő Dömötör?
És miért olyan nagy dolog, hogy megölt egy kiscicát?!
Nem.
De igen.
Ez lehetetlen.
Ahogy mondja. Itt vagyunk, az Arnok szülőföldjén.
Ki kell vonnunk egy ilyen lény feromonját,
azzal lenyugtathatjuk a fejében lévőt, a művelethez.
Milyen művelethez?
Nem... Nem, az Arn egy mesterséges faj,
egy génmódosított lény.
Nem erdőben élnek.
Mindenki szerint ez az igazság.
De látszólag az Arnok másban hisznek.
Ők miben hisznek?
Hát jó.
Ez, ismereteink szerint, egy metafizikai gépezet.
Metafizika? Olyan nem létezik, az csak elméleti.
Elméleti, igen.
Mindenre reagál az univerzum,
még a gondolatokra, hitre is.
Ha több millió lény elég erősen és hosszan hisz valamiben,
az még a térre is hatással van.
Jól mondta, hogy az Arnok nem természetes lények.
De egy részük az volt.
Ezért ők is álmodoznak róla, mi lehet a halál után.
Bocsánat, de most tényleg azt akarja mondani, hogy ez...
az Arn túlvilág?
- Ne legyen nevetséges. - Jó, mert...
Ez a túlviláguk képe.
Most tulajdonképpen a képzeletükben vagyunk.
Maga teljesen...
Megmozdult.
Most mozdult meg először úgy, hogy nem bántott.
Érti már?
- Hisz benne. - Hát jó...
Hányszor utazott már ezzel a... készülékkel?
Igazgatónő?
Igazgatónő!
Ez az első igazi utam, de csináltunk több szimulációt.
Az első?!
Ki vagyok képezve, tudom, mit csinálok...
Oké, szóval tulajdonképp egy tanulóvezetőre vagyunk bízva.
Én vagyok az egyetlen közülünk, aki utánanézett,
hogy miképp ne haljunk bele a használatába.
Úgy vezeti, hogy rosszul leszek.
A Kormányzók tanulmányozták a repedéseket a Coal Hillnél.
Néhányan úgy vélik, nem véletlenül vannak ott,
hanem hogy segítsenek azoknak, akik odafigyelnek rájuk.
A Coal Hill segít, mindig segít.
És maga mit kap ezért?
A szabadságom.
És milyen lehet vajon Ballon, amikor szabad?
Valamiféle vadász, gondolom.
Ó, nem-nem kedvesem, ő fogja megműteni önt.
Egy Arnt nem lehet kiműteni.
De igen, ha a sebész egy alakváltó.
Elméletileg legalábbis.
Alakváltó, mi? Hallottam magukról a Földön.
- Maga egy Zigóta. - Én Lorr vagyok...
Aki egy Zygonnak adta ki magát.
Egy alakváltó egy másik bőrében?
Elmés.
Így jól el tudott bújni. A Zygonokat védik a Földön.
És mi volt a bűne?
Maga is itt van most, Quill.
Magának mi a bűne?
Én a körülmények áldozata vagyok.
- Hát én is. - Igen.
Azok a családok, akiket maguk meggyilkoltak,
biztos örömmel hallanák, hogy ők csak "körülmények".
Nem kellett volna meghalniuk.
Tartsa észben, amit ígértem.
Mit jelentene magának, ha kiolvasztanám?
Mindent!
De miért?
Nem!
- Ez nem valós. - Senki sem figyelt rám?
Nem, ez nem a valóság, de igen, tényleg itt vagyunk.
- De hol?! - Ez Lorr ap Thriss.
A Lorr Pokol, ha úgy tetszik.
Hát nem csodálatos?
Pokolhoz képest elég csendes.
Szörnyen, szörnyen csendes.
Mi változó lények vagyunk.
Folyamatos változásban élünk.
Ez meg itt a változás ellentéte.
Ezt a büntetést már elszenvedtem.
Azt mondta, a második lépésben megszerezzük a kulcsot.
Ne.
Ne!
Ez még öntől is kegyetlen.
Át kell alakítania a kezét, hogy megműthesse az ön agyát.
Ehhez kell egy kulcs.
Mert lehetetlen kiolvasztani egy befagyasztott alakváltót...
Csakhogy ez egy lehetetlen hely.
Milyen ez a kulcs, akkor?
Az Istenünk vére az.
Mi? Egy Isten vérét kellene megszereznünk!?
- Elméletileg! - Ki ne mondja ezt mégegyszer!
Keljen fel!
Egyedül kell megtennie. Van direkt erre egy kés...
Hékás! Nem... Nem használhatok kést, rémlik?
Ez az egész utunk lényege!
Óh. Te jó ég, erre nem gondoltam.
Mit segítsek?
Katona, mondja el, mit segítsek!
Idefigyelj.
Idefigyelj. A Quillek ezt első félelemnek nevezik.
Ez az, amitől mindig féltél, és nem mersz vele szembenézni.
Mindenkinek van ilyen. Még a Quilleknek is.
- A Lorrok szerint ez gyávaság. - Nem, ez nem igaz.
Egy félelem nélküli katona hasztalan, hatástalan.
Csatákat nyerhetnek, de a háborút elvesztik.
- Hogy tudjuk legyőzni? - Remélem gyorsan.
Igen, az kelleni fog.
Gyerünk!
Ó, ezt fél kézzel legyőzném!
Tartsd előre a kést.
Nyújtsd ki!
Én leszek a karod, katona!
Egészségügyi romlása 50%-kal gyorsabb, mint gondoltuk...
...elméletben.
További adatok szükségesek a...
Ez nem mutat majd jól a jelentésben.
- Hogy...? - Azt hitte, már szobrok vagyunk.
Szóval ezt gondoljátok rólunk, ti Lorrok?
Hogy változás nélkül halottak vagyunk?
Igen.
Most már kiolvaszthatjuk a kezét.
Én...
Jó ideje nem harcoltam együtt egy katonával sem.
Igen.
Én se.
Hát jó! Persze, hogyne, szívesen!
Ez fájt!
Kezd hinni benne, hogy működhet a dolog.
Vagyis ez az utolsó pillanat, hogy meggondolja magát.
Ha folytatjuk, vagy meghal, vagy szabad lesz.
Hiába élek, ha nem lehetek szabad.
Szóval rajta...
Most hova megyünk?
Úgysem hinné el.
Abbahagyná már ezt?!
Nem tudom, meddig fog ez tartani.
- Mi? - Miért, milyen messze megyünk?
Mit csi...? Ellenőrzi a jegyzeteit?
Hogy...? Hogy bízhatták magára ezt?!
Önként jelentkeztem.
Meg kellett győznöm a Kormányzókat,
hogy eljöhessünk egyáltalán.
A többiek nem akarták volna megmenteni önt, Quill.
Ez olyan meglepő?
Nem, nem igazán.
Most szeretném megnézni a jegyzeteimet.
Az Arn a középagyban van,
tudnom kellene az odavezető utat.
És minden Quill agya megsemmisült a Rhodián.
A magáé meg használatban van...
Honnan szerzünk Quill agyat?
Nem, a mi túlvilág mítoszunk már 1000 éve kihalt!
Reméljük nem, vagy rövid utunk lesz.
A francba!
Hol vagyunk pontosan?
Hát, nem tudunk minden részletet, de ha az elmélet...
Ha még egyszer kimondja, hogy "elmélet", ennek a fickónak az istenére mondom...
Igaz. Itt fog megszületni a Quill istennő.
Szóval ez a te túlvilágod?
Jól van már! Bocsáss meg, szoborfiú...
De még azelőtt hittünk ebben, mielőtt rájöttünk,
hogy nem vigyáz ránk senki, csak mi magunk.
Hah! Nincsen semmiféle Quill istennő, aki figyelne ránk a fészkéből!
Szomorú, hogy maga szerint ezt jelenti a hit.
- Igen. - Ne idegesítsetek fel,
mint azok a kedves emberek, akik egyfolytában bekopogtak hozzám.
Mi történik?
Franc...
Na jó, ez egy Quill fészek.
Az első Quill fészek, állítólag.
A Quill istennő a monda szerint...
felemelkedik az alvilágból...
Ahol csapdába esett.
Jól mondom?
És amikor feljön...
Mérges és dühös, azt olvastam róla.
Ó, milyen izgalmas!
Ja, kezdem azt gondolni, hogy sokkal kevesebbet tud
a népemről, mint azt hiszi.
Akkor...
Munkára.
Hé!
Nem érdemled meg a hitem!
Tudod, milyen elnyomottan éltek a Quillek évszázadokig?
Meghaltunk!
Újra és újra! És te hol voltál?
Letépném a fejedet, amiért létezni merészelsz!
Csináld!
Katona voltam, de azt is elvették tőlem,
és nézd meg, hova jutottam!
Mi? Mit mondasz...?
Ne! Ne, állj!
Ne! Állj!
Ne! Most akart beszélni nekem a...!
Én lehettem volna az első Quill, aki...!
Tényleg meg akartad hallgatni, mit mondott volna az istened?
Hát, ami azt illeti, igen!
- Akkor is... - Igen!
Akkor is, ha ehhez hinned kell benne?
Akkor is, ha imádnod kell hozzá?
Ha mindent meg kellene változtatnod, amit magadról és az univerzumról gondolsz?
- Te is hiszel! - Én mindig is hittem.
Mindig a részem volt.
De neked nem az.
Ja igen, a te istenedet nem fejeztük le, igaz?
Nem, csak vért vettünk tőle.
Ha a nő igazat mondott, ha ez egy metafizikai hely,
akkor az istennőd újraéled.
Mindig újjászületik.
Minden isten.
Azt gondoltam, hogy... ő volt a te első félelmed.
Azt gondoltam, hogy... jól jönne egy katona segítő keze.
Miért nem olvasztod ki magad a vérrel?
Ahhoz kevés.
Nem értem, miért...
Hát... A fészekben kezdjük, itt is fejezzük be.
Ez a módja.
De ez nem az igazi istened volt.
Hát, neked se az igazi sátánod, mégis megrémültél tőle.
Mert örökre befagyaszthat egy alakba.
Az rosszabb, mint a halál.
Pedig most is ez van.
Átalakulás közben kaptak el.
Két forma között ragadtam.
Ez így duplán igazságtalan.
Embereket öltél.
A bolygónkat megtámadták, és esélyünk sem volt ellenük.
Mindent elvesztettem.
A szeretett Lorrokat.
A családom szétszóródott.
A Földön akartunk találkozni,
hogy menedéket keressünk, de...
amikor odaértem...
nem találtam őket...
és nem fogadtak szívesen.
A Földön van egy költőnő, aki szerint...
"senki sem hagyja el otthonát, hacsak nem az otthon egy cápa szája".
Nem akartam megölni senkit.
Amikor megérkeztem...
éhes voltam.
Egy család házában bujkáltam.
De elkaptak, és szörnynek neveztek.
Szörnyszülöttnek.
Meg is vertek. Halálra vertek volna.
- Ezért megölted őket? - Nem akartam.
Hallottam a UNIT-ról,
minden menekült tud róluk.
Azt hittem, letartóztatnak, de a Kormányzók értek oda előbb...
- És befagyasztottak. - De most kiolvasztanak.
Csak ha kiszedem azt az izét a fejedből, és nem halsz bele...
Megnyugtató.
Én is elvesztettem egy Quillt, akit szerettem.
Akkor ölték meg...
amikor elpusztították a bolygód?
Nem.
Az ellenségeinkkel vívott háborúban ölték meg.
Abban a csatában, amiben engem letartóztattak.
Elvették tőlem.
A szabadságomat is...
És aztán tudod, mit csináltak? Tudod, mi volt a legrosszabb?
Elérték, hogy hozzászokjak.
Azt mondom, erős vagyok.
Gyerekeknek bizonygatom, hogy erős és veszélyes vagyok.
Olyan, mintha...
Mintha megfosztottak volna a legfontosabb részemtől.
Attól, aki vagyok.
Téged is befagyasztottak.
Sajnálom.
Nem kell szánakozni.
Nem szánakozom.
Osztozom a fájdalmadban.
Egy katona most azt kérdezné...
hogyan lehetne megbosszulni?
Igen, ez a probléma...
Mert meghaltak.
Mindegyik.
Mielőtt bosszút állhattam volna.
Kivéve egyet.
Jól vagy?
Nem.
Nem valami jól.
Attól tartok, elkezdtem hinni benne, hogy sikerülhet.
Mi tör...?
- Megvan a feje? - Megvan.
- Igen. - Óh...
Mi a baj?
Az Arn.
- Mozgolódik. - Akkor fogytán az idő.
De jó... ez a személyes poklom!
Nem... Nem, itt nem lesz jó.
Nem steril, nem elég tiszta...!
De a felügyeletem alatt áll.
Szerintem gyorsan kezdjenek hozzá.
Nem!
Óh, maga nem marad? Nézni, ahogy meghalok?
Nem minden ment a terv szerint, jelentenem kell.
Á, igen. A rejtélyes Kormányzóknak.
Sokkal nagyobb dolgok vannak a világon ennél az életnél.
Olyan dolgok, melyeket elképzelni sem tudunk.
És ha csak hit alapján létrejöhet egy hely, vagy egy isten...
Akkor ezeknél nagyobb dolgokat is el lehet érni...
ha erősen hiszünk benne.
Próbáljon nem meghalni.
Maga túl...
ígéretes.
Arn feromon...
az istenem vére...
és egy Quill agya.
Működik...
elméletileg.
Átalakítom az ujjam, hogy ne érjek ideget.
De eléggé fájni fog, amikor az Arn kijön.
- Mennyire? - Biztos tudni akarod?
Nem.
Ez most szörnyű lesz.
Megvan az Arn. Maradj mozdulatlan.
Mindjárt kijön.
Itt is van.
Szedd ki, szedd ki!
Quill, Quill! Nézz rám. Nézz rám.
Most egy szent dolgot csinálunk.
Nagyszerű! Csak csináld már!
Kérlek!
Hogy látok még mindig?
Hogy maradt meg a szemem?
A sátánom vére, ahogy te hívod...
Formálni tudtam vele a tested.
De maradt egy sebhely.
Á, igen.
Hát...
Mit ér egy katona sebhely nélkül?
A Quillek különös módon ünneplik a győzelmet.
Minden faj ezt mondja.
Mind hazudik.
Nagyon régen kerültem ilyen közel valakihez.
Ne aggódj, akit utoljára megcsókoltam, egy robot volt.
Erőszakossá tett az átváltozatlanság...
Ez a külső, amit viselek.
Igen, mind más külsőt viselünk...
Te is, én is.
Szabad akarok lenni.
Én is azt akarom.
Esetleg felismerik ezt a helyet?
Nem. Hol vagyunk? Hová lett az iskola?
Sajnálom, de igazából nem is volt itt.
Hologram volt.
Ide kellett jönnünk,
csak nagy volt az esélye, hogy rosszul reagálnának rá.
Ez a legjobb rhodiai környezet amit találtunk,
ez majdnem 4%-kal növelte a túlélési esélyeit.
A Lelkek Szekrényében vagyunk?
Egy szekrényben?
Hát igen... Belülről sokkal nagyobb.
És olyan gyönyörű.
Bár ne kellett volna eljönnöm.
Mi?
Ez is hologram, sajnálom.
Nagyon elgyengült a gépezet.
Haza kellett jönnöm, vagy talán sosem jutottam volna vissza.
De odaküldtem egy ajándékot.
Rajta, nyissa ki.
Egy Quillnek fegyver kell.
A-a, még nem, sajnálom.
Egy hatalmas dilemma áll most önök előtt.
Az Ever Upward Reach számításai szerint 85% volt az esélye,
hogy csak az egyikük éli túl az utat.
Többször rácáfoltak már a valószínűségi számításainkra,
de sajnos ennek most vége.
Hiába ellenkeztem, a Kormányzók döntöttek.
Csak az egyikük visszajuttatására elég energia maradt a gépezetben.
De ha ez segít, a döntés a maguké.
Mi, az egyikünket itt fog hagyni meghalni?!
Megszegi a szavát.
És mit kellene tennünk? Beszéljük meg, hogy ki maradjon életben?
Elhihetik, hogy én ezt nem akartam.
Egy másik életben jó barátok lehettünk volna, Miss Quill.
Inkább fulladnék a saját hányásomba.
Mindenesetre...
A fajukat ismerve, életre menő harcra számítunk.
De ismétlem, magukon múlik.
Most mentettem meg az életét...
Nem fogom elvenni tőle.
Dettó.
Még egy dolgot el kell mondanom.
Kiderült, hogy van még egy Lorr a Földön, az unokahúga.
Várjunk...
Életben van?
Nem.
Ez hazugság. Nem éreztem másik Lorrt.
Biztosíthatom, hogy jól van, és várja magát, ha visszatér.
Nem. Nem harcolunk egymás ellen.
Másképp sosem lesznek szabadok!
Nem térhetnek haza ebből az élő halálból!
Nem láthatja többé a családját!
És maga, egy Quill, a népe legnagyobb fegyverével,
rávehetné a Herceget az Árnyék Lények kitörlésére
ebből az önelégülten vigyorgó univerzumból.
Azt mondta, ön maga a háború, most megmutathatja.
A fegyver tüzelésre készen áll, de ne késlekedjenek.
Itt máshogy telik az idő.
Lehet, hogy holnap felébrednek, és már öregek lesznek.
Ne.
Túl régóta vagyok már bezárva.
- Igen, én is. - A családom...
Ha igaz egyáltalán.
Te talán megkockáztatnád?
Megkockáztatnám egy katonatársamért.
- Egymás oldalán harcoltunk. - Tudom.
Muszáj hűségesnek maradnunk a csatatéren...
Tudom!
De ha egy katona nem a családja biztonságáért harcol...
akkor mi értelme van?
Sajnálom.
Osztozom a fájdalmadban.
Áhh! Állj.
Állj.
Szóval tényleg elhiszed, hogy szabadon fog engedni?
Vállalnom kell a kockázatot.
Fordulj el.
Nem fogok.
Csináld.
Bocsáss meg.
Megbocsátok.
Ne!
Ő tette. Átállította a fegyvert.
Ne!
Hát most már előjöttök.
Jöttetek megnézni, hogy gyászolok!
"Itt máshogy telik az idő."
Mennyi veszett el az életemből?
Ti mindig csak elvesztek.
Csak ehhez értetek?
De küzdöttem ellenetek, és küzdeni is fogok.
Tudjátok, miért?
Szabad vagyok.
Szabad vagyok!
És nem ti vagytok az utolsók.
Egy közületek még életben van.
Mutassátok a kiutat.
Szenvedtem a bolygónkon...
és szenvedtem a túlvilágon,
de nem szenvedek soha többé.
Soha többé!
Mert én...
Maga vagyok a háború!
Még büntetésben lenni sem tudtok normálisan?
- Hogyan... Hogyan tudtál...? - Nincs kedvem beszélgetni.
Én... Én mentem!
Nem mész utána?
- Nem! - De a kő miatt voltunk dühösek...
Majd megérted, ha lesz barátod.
Na ez szép!
Miért függök más emberektől?
Hogy tudsz fegyvert használni?
Nincs kedvem beszélgetni a mai napom után.
Napod?
Csak 45 percre voltunk távol.
Tényleg?
Nekem sokkal többnek tűnt.
Mi történt a szemével? És a hajával?
És hogy tudsz fegyvert használni?
Megmentettelek, vagy nem?
Nem arról szól a büntetésem?
De te...
Tekintsd ezt az utolsó szívességnek, Herceg.
Utolsó?
- Ez... - Ez az Arn.
Már nem vagyok a rabszolgád, Herceg.
Újra szabad vagyok...
és nálam van a fegyverem.
A dolgok most...
Igen, a dolgok most meg fognak változni.
Nem.
N-n-nem, az nem lehet.
Óh.
Nézz magadra és a kis barátaidra...
Hősnek képzelik maguk, és azt hiszik, nem veszíthetnek.
De meg fogtok fizetni.
És végül ti is odavesztek.
Újrakezdődik a háború...
még ma.
Felirat: Tóth Tamás 'Toto'
Warsan Shire "Otthon" című versét Weiner Sennyey Tibor fordította