Hallotok?
ALEPPÓ SZÍRIA, 1380
Tolvaj!
- Engedj vissza! - Mit keresel kinn?
- Egy barátommal találkoztam. - Levágom a kezedet!
Mondjuk, hogy barát. Nem állunk olyan közel egymáshoz. Kérlek, engedj vissza!
Engedj vissza, gyorsan!
Nem lopkodhatsz a bazár kereskedőitől állandóan.
Tudják, honnan jösz.
Azt mondtad, hogy a boldogság fontos a szellemi jóllétemhez.
Az ilyen mókák boldoggá tesznek.
Ideje visszamenned a szobádba. Hamarosan sötét lesz.
Tettél óvintézkedéseket? Elmondtad mindenkinek?
Tahira...
Mindenkit meg kell óvnunk.
- Semmi sem fog történni, Tahira. - Dehogynem.
Mondtam, hogy mondd el nekik!
Megmondtam a doktoroknak, megmondtam mindannyiótoknak!
Ők igenis léteznek.
Tudom, hogy neked létezőnek tűnnek.
Pihenned kell.
Az alvás segíteni fog.
Amikor alszunk, akkor jönnek.
Érzem, hogy jönnek.
Itt lesznek ma éjjel.
Jó éjt, Tahira.
Maryam! Maryam!
Idr!
Mondtam, hogy zárd be az ajtókat!
Mi nem zárjuk be az ajtókat.
Vigyél innen mindenkit!
Jaj, ne!
Próbáltalak figyelmeztetni.
Ne küzdj!
Az csak tetszik nekik, ha küzdesz.
- HALLOTOK? -
Itt is vagyunk! Íme, Sheffield.
- A jó napon? - A jó napon.
- A jó évben? - Azon a napon, amit kértél,
abban az évben, és abban az időben.
Otthon vagy.
Itt találkozunk? Holnap ebédidőben?
Igen. Te mit fogsz csinálni?
Hogy én? Hát tudjátok...
Sok dolgom van.
Sok-sok dolgom. Karbantartás...
Levelezés.
A karbantartással kapcsolatos levelezés.
Ó... Oké, nem pontosan akkor, amikor kéne. 77 perccel később.
Micsoda?
Biztosan rendben leszel egyedül?
Ó, tudod... Végre egy kis nyugalom.
Például csinálhatnék...
Nem.
Lehet, hogy egyenesen holnap ebédidőre ugrom.
Ez meg mi volt?
A zaj pozícióját!
Aleppó?
Van időm.
Bocsi, bocsi, bocsi...
Elkéstem? Ma lesz, ugye? Régen vársz? Nagyon elkéstem?
Igen, igen, igen és igen.
Apu és anyu órákkal ezelőtt elmentek.
Whitbybe éjszakára.
Te főztél?
Te most már tudsz főzni?
Szia, lúzer.
Szia, pancser.
Mit csinálsz itt, haver?
Megkaptam az üzeneteidet.
- Az hónapokkal ezelőtt volt. - Aha. Szórakozik a telefonom.
Szóval visszajöttél?
Igen. Fogjuk rá.
Nem igazán. Csak pár órára.
Hoztam sült krumplit. Beengedsz, vagy mi?
Nem igazán alkalmas.
De hoztam sült krumplit!
És ez, uraim, egy full.
- Mi? - Sokat gyakoroltam.
Az utazásaim alatt.
Meg kell mondjam, jó látni titeket.
Bár nem úgy hangzik, hogy sok mindenből maradtam ki.
Semmiből sem. Én is inkább hajózgatnék, mint te.
Meg kell mondjam, azok a hajók tényleg csodásak. Nagy nyugalom.
És hogy áll az egészséged? Minden rendben?
Jól vagyok, Freddy, köszönöm. Minden oké.
Hogy boldogulsz?
Grace nélkül?
Nos, muszáj, tudod.
Az utazás segít, haver.
Megakadályozza, hogy a múltban ragadjak.
Aleppó.
1380. Üdv Szíriában!
Na most...
Ó...
Nincsenek itt.
"Bimarisztán".
Azt jelenti: ispotály.
Ez lehet az egyik legrégebbi kórház a világon.
Persze az iszlám orvosok ismertek arról,
hogy milyen felvilágosultan kezelték az mentális problémákat.
Mi történt itt?
Ti menjetek erre...
Kinek mutogassam az érdekes dolgokat?
Van ott valaki?
Baráti látogatók... Látogató.
Hol vagy? Megyek, beköszönök.
Én a Doktor vagyok.
Segíteni jöttem.
- Ne gyere közelebb! - Semmi baj.
- Biztonságban vagy, esküszöm. - Nem. Mindenkit elvittek.
Mi történt itt?
- El kell tűnnöd innen! - Miért?
Mert egy még mindig itt van.
Te mi vagy?
Hagyd őt békén!
Maradj itt!
Eltűnt. Hát ez gyors volt.
Semmi.
Egyáltalán semmi.
Na jól, srácok, készen álltok? Kezdünk.
Dél-Yorkshire leggyorsabb osztója.
Látsz?
Látod?
Csapdába estem.
Ezt tette velem.
Segíts, Graham!
Közel jár.
Szerintem elszámoltad magadat.
Kicselezi az egyiket...
A másikat...
Szenzációs!
És ott a gól!
Utolsó másodpercek... Megvan!
Legenda.
Ryan Sinclair, FIFA legenda.
Nem koptam el. Még mindig megy!
Csinálok teát.
A lakás általában makulátlan. Ez nem te vagy.
Haver, nem voltál itt, nem tudod, milyen vagyok!
Oké...
Haver, sajnálom, hogy nem válaszoltam az üzeneteidre...
De nem vagy önmagad.
Én csak... Mindent olyan nehéznek érzek most.
- Beszéltél valakivel róla? - Nem, és nem is fogok!
Oké...
Van még valami.
- Ígérd meg, hogy nem nevetsz ki! - Azt nem ígérhetem meg.
Az elmúlt pár napban...
Rémálmaim vannak.
Sötét, őrült dolgokról...
És van egy...
Fickó bennük.
Újra és újra előkerül, mintha...
Figyelné az álmaimat.
A sötétben várakozva.
- Az hátborzongató. - Nem ez az őrült rész.
Az elmúlt pár napban...
Láttam őt.
Éjszaka, az utcán, a folyosó végén...
A szobámban...
A fickó az álmaidból a szobádban van?
- Tudtam, hogy ki fogsz nevetni. - Nézz rám!
Nem nevetek.
Haver, láttam pár bizarr dolgot, amíg nem voltam itt.
Amikről el se hinnéd, hogy lehetségesek.
Itt alszol éjjel?
Szóval, elmondhatod, hol voltál? Hogy hova küldtek?
Madagaszkáron, Kaliforniában, Hongkongban...
Gloucesterben...
Volt az az izé Gloucesterben.
Apa állandóan arról beszélt. Valami az oroszokkal.
Semmi köze nem volt az oroszokhoz.
- Milyen az új meló? - Kirúgtak.
- Sonya! - Mi van?
Már harmadszor!
Az emberek nagyon bosszantóak, és nem szeretik, ha ezt megmondják nekik.
- Nem megy nekem a vevők kiszolgálása. - Nem mondod!
Sonya...
Abba is hagyhatjuk ezt.
Hogy megemlékezünk róla.
Azt hittem, ez jó dolog.
Igen.
Csak nem tudom, hogy egy évfordulós vacsora...
Még mindig gondolok rá.
És te?
Néha álmodom róla.
Vacsi után egy kanapés mozizás?
Hogy a felénél elaludhass?
Nem is szoktam!
Idióta.
Szia.
Nem tudtam, kit hívjak.
Segítségre van szükségünk.
Te ki vagy?
Mit csinálsz itt?
Mit csinálsz?
Hé!
Tibo!
- Mi a neved? - Tahira.
Láttad már korábban ezeket a lényeket, Tahira?
Nem igazán.
Ki vagy te?
Még sosem láttalak itt ezelőtt, Doktor.
Az én tevékenységem elég széleskörű.
A Bimarisztánon kívül nincs jele azoknak a lényeknek.
Szóval szándékosan egy kórháznyi sérülékeny embert céloznak meg.
Minden csendes. Hol van mindenki?
Hány ember volt itt?
Talán 10 vagy 12 beteg.
Nagyon sajnálom,
de szerintem azok a lények elvitték őket.
- Hova? - Fogalmam sincs.
És téged miért hagytak itt?
Mióta vagy itt? Ha nem túl személyes kérdés... Mert az.
Pár hete.
Messziről utaztam ide.
Sok mindent láttam, amiket bár ne láttam volna.
A családomat megölték, amikor 7 éves voltam.
Elmenekültem.
Aleppó volt nekem a biztonság.
Azért engedtek be ide, mert nem voltam túl jól.
Ígérem, hogy vigyázok rád. Meg fogjuk oldani ezt.
Nagyon sajnálom.
Üzenetküldő eszköz.
Valaki próbál elérni.
A 14. századi Szíriában vagyok. Már holnap ebédidő van?
Szükségem van a segítségedre. A barátomat elvitték.
Mi? Várj, másik hívás.
Doktor!
Volt egy alak a lakásunkban.
Egy pillanat!
- Graham? - Szia, Doki.
Állandóan bolygók képét látom, mintha a fejembe vetítenék.
Várjatok! Hívásegyesítés.
Megyek mindannyiótokért.
És viszem az új barátomat, Tahirát.
- Kit? - Egy pillanat és ott vagyok.
Ó!
Itt hagyott valamit. Tudtam.
Ebből megtudunk valamit.
Gyere, útközben elmagyarázom.
Lehet, hogy nagyot fogsz nézni.
Tahira, ők Ryan, Graham és Yaz.
Üdv!
Tahira Aleppóból jött, 1380-ból.
Elmagyaráztam neki a TARDIS-t, és hogy ti 700 évnyire vagytok az ő jövőjében.
Erre a napra nagyon nem voltam felkészülve.
Nem. Ne mondj ilyet, mert tévedsz.
Nos, én mondom, hogy tévedsz.
- Kivel vitatkozik? - A TARDIS-szal.
Mert azt mondja nekem, igen dacosan,
hogy ez a két szőrszál nem létezik.
Amikor ott vannak.
A lény, amit láttunk, nincs benne az adatbázisában.
Sosem léteztek. Sosem fognak létezni.
De muszáj nekik, mert ha nem léteznek, ha nem létezhetnek...
Akkor honnan kerültek elő? És hogyan?
Mondd el, mi történt a barátoddal!
Valami pasas volt a szobájában.
Nem tudom, hogy jutott be oda...
Az ujjait mintha lekapcsolta volna a kezéről,
hozzákapcsolta Tibo füléhez,
és valamit szívott le belőle.
Hogy nézett ki?
Kopasz volt, tetovált fejjel.
Nahát! Ugyanaz az ürge, aki a lakásunkban volt.
És te, a pszichés behatolással a fejedbe...
Valaki kommunikálni próbál veled.
Igen, de az egy nő volt.
Csapdába esett ebben a...
Nem tudom, semmi értelme nem volt.
És aztán láttam ezeket a...
Bolygószerűségeket.
Lángoltak, mintha valahogy kapcsolatban álltak volna a nővel.
Valaki ránk szállt.
Van bármi elképzelésed arról, hol lehetnek ezek a bolygók?
Ha adsz egy címjegyzéket az univerzumról, azonnal rá tudok...
Nem, fogalmam sincs.
Rendben, akkor jobb ötlet.
A TARDIS telepatikus áramköre.
- Doki... - Ne izegj-mozogj már!
Doki!
Nem tetszik ez nekem. Biztonságos ez?
Bízol bennem?
Kell erre válaszolnom?
Hé!
- Fájni fog? - Nem.
Valószínűleg nem. Talán.
Igen.
- Kész? - Nem.
Koncentrálj a képre!
Doki!
Találtunk valamit. Mozgásban vagyunk.
De hova?
Mélyűr, a messzi jövő.
Ezt láttad?
Nem, semmi ilyesmit.
Akkor miért ide hozott?
Mire állt rá a telepatikus államkör?
Ha a te agyadra volt kapcsolva,
nem csoda, hogy valami sötét és fura helyen vagyunk.
Hé!
Tudod egyáltalán, hol vagyunk?
Fél galaxisnyival túl a Geskin-szoroson.
Nem sok minden van idekinn.
Mostanra már nem maradtak civilizációk.
De ez nem érződik hajónak.
És geostacionárius pályán vagyunk, ami szándékos kell legyen.
Szóval, miért itt vagyunk?
A föld alatt vagyunk? Azért van ilyen sötét?
A Doktor szerint egy épületben vagyunk, a csillagok között.
Messze vagyunk hazulról.
Ez lehetetlen. Senki sem tud a csillagok között utazni.
A Doktor tud.
Ő gyakorlatilag a lehetetlen tankönyvi példája.
Ó! Irányítóközpont.
Kezelő-vezérelt.
Ó, most már jutunk valahova, Doki.
Igen, de hova?
Ott, nézd!
Pontosan ezt láttam.
Azt a két valamit.
Ez biztosan egy megfigyelőállomás.
Megfigyelik a naprendszer ezen részében az eseményeket.
Mik ezek, bolygók?
Mintha egymásba zuhannának.
Összeütközőben vannak. Hamarosan elpusztítják egymást.
Ez egy kihalási esemény.
De nem ütköznek össze, pedig kellene.
Mi akadályozza a végső összeomlást?
Zoomoljunk rá kicsit!
Nahát! Van ott valami, a két bolygó között.
Miféle valami?
Jó kérdés.
Az a mérnöki tudás, ami ennek megalkotásához kell,
és ahhoz, hogy ott is tartsák a helyén...
Bravó! Bárki is építette, nagy tapsot neki!
Doki, nem tudnád felnagyítani? Rázoomolni?
- Miért? - Szerintem látnunk kell ott valamit.
Egy apró geogömb, rögzített helyen.
Van benne valaki?
Itt vagy?
Te vagy az?
Ez... Ez az.
Csapdában van. Ezt láttam.
Doki, segítenünk kell neki.
Kérlek!
Hé! Ezt láttátok?
Ez az egész itt csupa ujj.
Mi? Csupa ujj?
És jelet sugároznak.
Abba a gömbbe, annak a lánynak.
Csapdában.
Egy pszichés jelet, ami ezekből táplálkozik itt.
De mi az a jel?
Ezen a helyen annyi titok terem...
Mit gondolsz, mi ez?
Ez a berendezés látja el energiával ezt az állomást,
azt a gömböt,
és ez tartja a két bolygó között a helyén.
és a szívében egy kvantum fluktuációs zár van,
változó kombinációk sorozatával,
kombinációk százmilliárdjai minden milliszekundumban,
vagyis az a gömb...
Egy börtön, és a lány be van zárva oda,
és az a jel működteti.
De miféle jel?
Hol van Tahira?
Maryam...
Felismered őket?
A chagaskák.
A legmélyebb félelmeid,
az én kreativitásom.
Itt van.
Hé! Furakéz! Hagyd békén!
És eleresztheted az összes embert, most azonnal!
És soha többé ne tedd a lábadat még egyszer a családom lakásába!
Ajjaj, ez nem jó.
Ezúttal csináld jól!
Nem hívok fel senkit.
Nincs értelme.
Gyenge vagy.
Menekülsz.
Nem jön senki, Yaz.
Egyedül vagy a sötétségben.
Nem...
Sonya!
Tibo?
Hol voltál, ember?
Vártunk rád. Azt mondtad, visszajössz.
Mióta vártok?
Egész életünkben vártunk.
Mi ez a tűz?
Ég az egész.
Micsoda?
Föld.
És te nem voltál itt.
Azt hittem, barátok vagyunk.
Miért vagyok infúzión?
Grace...
Sajnálattal kell közölnöm, Mr. O'Brien...
A rákja kiújult.
Mi...
Nem, az nem lehet igaz.
Most voltam kontrollon.
Én...
Különben is, nem te vagy az orvosom.
Ezúttal nagyon agresszív.
Hát... Mennyi időm van hátra?
Pár óra.
Miért nem mentettél meg?
Sajnálom...
Hadd próbáljam meg még egyszer!
A legtöbb ember számára egy kvantumáram zár feltörhetetlen.
Százmilliárd kombináció minden milliszekundumban.
De nekem van erre egy alkalmazásom.
Egy szónikus csavarhúzó...
egy TARDIS számítási kapacitásához kapcsolva.
Nem fog sokáig tartani, szóval...
Már megint magamban beszélek, vagyis a többiek nincsenek itt.
Üdv, Doktor!
Figyeltelek...
Ahogy kóborolsz az univerzumban.
Felteszem, ez a te műved.
Ki az a lány a gömbben?
És hol vannak a barátaim?
Ki vagy te?
Számos nevem van.
A kedvencem...
Az eredeti...
Zellin.
Nem.
A Zellin mitikus név,
ősibb, mint ez az univerzum.
Zellint istennek hitték.
Még elpirulok.
Az lehetetlen.
Nekünk halhatatlanoknak szükségünk van a játékainkra, Doktor.
Az örökkévalóság hosszú, és az átkunk az, hogy lássuk végig.
Az Örökkévalóknak ott vannak a játékaik,
az Oltalmazóknak a hatalmi játszmáik.
Számomra ez a dimenzió
csodaszép tábla, amin játszhatok.
A Játékkészítőnek tetszene.
És tetszik ez az alak. Olyan kicsi...
Molekulák és atomok között létezni lenyűgöző.
Alakíthatom őket...
Újranöveszthetem...
Változtathatom az alakomat...
Hogy félelmet váltsak ki az emberekből,
ahogy kiszívom a rémálmokat a rettegőkből és sérülékenyekből.
Na ez...
Ez jó játék.
Várjunk csak...
Rémálmokat sugárzol?
Fogod az emberek rémálmait,
és bekényszeríted őket egy lány agyába,
akit bolygók között ejtettél csapdába?
Nagyon sok fajt láttam már, Doktor...
És az emberek végtelenül szórakoztatóak.
Végtelenül szánalmasak.
De természetesen te tudod ezt.
Ugyanaz a rögeszménk.
Nem vagyunk egyformák.
Nem.
Te sokkal kevesebb vagy.
Tudod, mi a legjobb az emberiségben?
Mi az, ami igazán különlegessé teszi őket?
A saját elméjük kegyetlensége, amivel maguk ellen fordulnak.
Kételkedés. Félelem.
A hang, mi véget nem érően mondogatja nekik, hogy tehetetlenek és méltatlanok.
Micsoda pompás állatok!
Beépített fájdalom.
És e fájdalom tárházai...
A rémálmok.
Felteszem, ez a te műved, Doktor.
Mindig beleavatkozol mindenbe.
Láttam, ahogy belebotladozol ebbe az egészbe.
"A belebotladozás" az önéletrajzomban elől áll.
Azzal együtt, hogy "jól kijön másokkal",
és hogy "krízis esetén kiválóan navigál".
Már-már okosan csináltad.
De nem eléggé.
Biztos vagy benne? Mert nézd, fogoly vagy!
Ő meg szabad.
A saját technológiádat használtam ellened.
Nem, Doktor...
Én használtam ellened az ösztöneidet.
Mi?
A chagaskákkal az embereket zaklattattam, hogy idecsaljalak.
Szükségem volt valakire ebből a világból,
hogy feltörjön egy evilági zárat.
És csak egyvalaki volt alkalmas rá.
Te.
Nem...
Megtaláltad a jó választ,
De nem a jó kérdést tetted fel, szóval...
A szabadságom...
Ez az állomás nem az én technológiám.
Nem én hoztam létre ezt a börtönt.
Mindig ő volt a hatalmasabb köztünk.
A veszélyesebb.
Ezért börtönözték be.
Én csak a farvizén evezek.
Szabadság?
Ennyi idő után?
Nem értem.
Hadd segítsek!
Két lény egy másik világból leereszkedett ebbe az univerzumba,
ahol istenekként tisztelték őket.
Láttak két bolygót, és fogadást kötöttek...
Melyikük tudja hamarabb elpusztítani az egyiket?
Az istenek megkezdték játszmájukat, káoszt plántálva a népesség közé.
Háborúk kezdődtek: a fajok között,
majd maguk a bolygók között.
Az istenek gyönyörködtek a vérontásban.
Elment vele az idő.
De a bolygók lakói lassanként bölcsebbek lettek,
rájöttek, mit tettek ezek a lények velük.
Összefogtak, és harcba szálltak az úgynevezett isteneik ellen.
Ütközőpályára állították a saját bolygóikat,
és az ütközési pontban börtönt építettek.
Az egyik lényt csapdába ejtették a bolygók között, az örökkévalóságig.
A másik elmenekült, megfogadva, hogy kiszabadítja örökkévaló társát.
Ébredj, Doktor!
Üdv újra köztünk!
Remélem, most már megérted.
Nem rémálmokkal kínoztam őt.
Azzal tápláltam, amire szüksége volt, hogy ép eszénél maradjon.
Mások fájdalmával.
De még az isteneknek is kell néha segítség, Doktor.
Köszönjük.
Semmit sem fogtok érezni, amikor ez az egész elpusztul.
De igen, fognak.
Igen...
És most hova?
Az a sok rémálom...
Imádtam őket.
Emberekhez?
A Földre.
Mindet akarom.
Igen.
Ne már!
Mit gondolsz, milyen érzés lehet nekik,
hogy ennyire apró, tűnő pillanat a létezésük?
Annyi mindent éreznek...
Kínzó lehet.
Szerintem az is.
El van temetve, mélyre, minden emlékünkbe.
Az identitásunkba.
Az Időtlen Gyermek hazugságára épült.
Na jó. Azt hiszitek, ez itt tart engem?
Undorító.
Micsoda őrült álmom volt!
Tudom. Mindannyiótoknak.
Kábító elme-lecsapolás.
- Megyek Tibóért. - Mindenkit biztonságba kell juttatnunk,
vissza az őket megillető helyre.
Talán ha nem piszkálod azokat az ujj-izéket.
Ráálltam a bioorganikus programra.
A csavarhúzó jó az ujjakra.
Le...
Maradsz!
Jó kutya!
- Pfuj... - Hasznos is lehet.
Ryan...
Hol vagyok?
Oké, haver, ne kapj frászt, ha lehet, jó?
Egy lebegő űrállomáson vagy,
egy két összeütközni készülő bolygó közötti gravitációs nullpontban,
egy fél univerzummal odébb,
amiatt a pasas miatt, aki a rémálmaidat lopta a bizarr levehető ujjain át.
Átverés?
Nem.
Vegyük át még egyszer!
Ezek mik?
Tudom, miért nem támadtak rád.
Mert a tieid.
Zellin, az a férfi, a te rémálmaidból hozta létre a chagaskákat.
Nem ölnek meg, nem tudnak, mert te teremtetted őket.
Szóval hogy győzzünk le két tomboló halhatatlant?
A válasz: sehogy.
Az a két bolygó ezer éven át forralta a megoldást.
Szerintem a lelkesítő beszédeden még dolgoznod kéne kicsit, Doki.
És amúgy a terveden is.
Állandóan tervek járnak az agyamban.
Ha kell egy terv, hozzám gyere!
Rájönni, hogy melyik terv fog működni...
Az a nehéz rész.
Ez tökéletes, Zellin.
Szép munka!
Mind a tied!
Milliárdokat egyszerre!
Lakmározz a félelmeikből!
Miért sietnénk el?
Oly sok időnk van...
Hogy a rémálmaikat járjuk.
Itt tölthetjük az örökkévalóságot...
Ha nem kapkodunk.
Természetesen.
Mondtam már, nincsenek mumusok.
Nincs mitől félned.
Jó éjt!
Ez nem igaz.
Ez mi volt?
Megtestesítettem egy lényt egy emberi rémálomból.
Hív az időhullámokon át.
Egy kis kedvenc?
Látni akarom.
Ó, klassz belépő!
Üdv Aleppóban!
Nagyon szép város.
Hogy lehetsz te itt?
Egy leheletnyit okosabb vagyok, mint gondoltad.
És most jól figyeljek! A Föld nem a ti játékotok.
Tévedtek az emberekkel kapcsolatban.
Ők nem szánalmasak.
Ők nagyszerűek.
Együtt élnek a félelmeikkel, kétségeikkel, bűntudatukkal.
Minden nap szembenéznek velük, és felülkerekednek rajtuk.
Ez nem gyengeség.
Ez erő.
Ez az emberiség.
- Nem igaz, Tahira? - De igen, Doktor.
Mutasd meg nekik, milyen erős vagy!
Az én chagaskám!
Hogy tudod irányítani?
Szó szerint legyőzte a félelmét.
Ti szembeszálltok velünk?
Igen.
Ti halhatatlanok...
Olyan gőgösek, olyan elkényeztetettek vagytok...
Sosem takarítotok el magatok után.
És igazán vigyázhatnátok, mit hagytok szerteszét.
Bocsi, ezt nem csinálom többet.
Csak visszajuttatom az elveszett tulajdonotokat.
Köszönet a segítő kézért.
- Komolyan? - Nem tudtam ellenállni neki.
Mi a legrosszabb rémálmotok?
Most, Tahira!
Valósággá tettétek a rémálmaimat,
hát most velük élhettek, az örökkévalóságig.
Igen! Az istenek újra eldobozolva.
Vissza kell vinnünk ezt a megfigyelőállomásra.
És ki kell szednünk azt sok embert a TARDIS jakuzzijából. Gyerünk!
Úgy aludtam éjjel, mint egy pólyás baba.
Helyes, mert minden szépítő alvásra szükséged van.
Hé! Még friss vagyok és fiatal!
Megint elmész?
Igen.
Elmondhattad volna az igazat.
Hittél volna nekem?
Nem.
Egy kicsit többet látsz, mint a világot.
Tudod, mikor jössz vissza?
Nem igazán.
Nos, ne húzd túl sokáig!
Szükségem van a legjobb barátomra.
Egy kicsit el vagyok veszve nélküle.
Igen, én is.
Nézd, gondolkoztam valamin, ami segíthet a barátomnak.
És meg kell tenned nekem valamit, és nem vitatkozhatsz!
Magamat alá kerülök,
és bezárkózom.
És szinte megbénulok tőle...
Napokra...
Hetekre...
Átveszi az irányítást felettem.
És gondoltam, próbálok tenni ellene valamit.
Elmentem a szupermarketbe, csak hogy beszélhessek a pénztárossal.
Tudod, hogy újra emberek között legyek.
De amikor odaértem,
csak azok az önkiszolgáló pénztárak voltak ott.
Ezt még nem mondtam el senkinek.
Úgy éreztem, senki más nem érzi ezt.
Nem csak te érzed.
HÁROM ÉVVEL KORÁBBAN
Stoppolsz?
Nem.
Csak élvezed a kilátást?
Nem szegem meg a törvényt, ugye?
Nem.
Hova mész?
El.
- Az jó hely. - Hagyjon békén!
- Nem tehetem. - Miért nem?
Aggódnak érted.
- Nem, nem aggódnak. - A testvéred igen.
Azért hívott minket.
Aggódik, hogy elmentél, és valami butaságot fogsz csinálni.
Hallottam, hogy nehéz idők járnak.
Bántanak az iskolában...
A jegyeid romlanak...
A szüleid nem értik, mi van...
Eléggé úgy érezheted, hogy csapdába estél, és egyedül vagy.
Sokkal többet érzek ennél.
Az jobb, mintha fordítva lenne.
Mi?
Nos, ha érzel dolgokat, az nem baj.
Nem kell beszédet tartania!
Tudom.
Az a szörnyű, ha az ember idősebb lesz,
hogy ott az a sok tapasztalat,
és sose kíváncsi rá senki.
Mert én tudom, mennyi minden van még előtted.
Mi van, ha ez a pillanat...
Amikor el akarsz menekülni mindenki elől, magadat is beleértve...
Ez csupán csak ennyi?
Egy pillanat?
Mi van, ha megtaláljuk a módját, hogy átjuss rajta,
és kibukkanj a túloldalán?
Voltam én is itt, ahol most te.
A pillanatok változnak.
Van segítség, sok vagy kevés, annyi, amennyire szükséged van.
Nem figyelek.
A kápé változtatna ezen?
Kössünk alkut!
Keress meg 3 év múlva!
Ha tévedtem, adok ötven fontot.
Mondanék többet is, de szar a fizetésem.
- Hát szerezzen másik munkát! - Nem lehet. Túlságosan szeretem.
De ha igazam van...
Te lógsz nekem 50 centtel.
Ugyan már...
Ez jó ajánlat.
Üdv, segíthetek?
Üdv.
- Biztosan nem emlékszik rám. A nevem... - Yasmin Khan.
De még mennyire, hogy emlékszem.
Hoztam magának valamit.
Akarsz bejönni?
Az a helyzet, Doki, hogy aggódom, hogy újra beteg leszek, tudod?
Hogy a...
Hogy a rák visszajön, és nem tudtam...
Kinek mondjam el, szóval gondoltam, neked mondom.
Tudod, ha már doktor vagy.
Mert tudod, ha egyszer kijött...
Akkor mindig veled marad.
Nem igazán árnyék, de...
Mármint ne érts félre, a kontrollvizsgálatok...
Azok szerint minden rendben van, de elgondolkoztatott.
És...
Gondoltam, beszélnem kéne róla.
Mert azok a rémálmok... Mármint...
Nos, rájöttem miattuk, hogy a félelem...
Még mindig ott van.
Valami bíztatót kéne most mondanom, ugye?
Igen, valószínűleg.
Még mindig nagyon béna vagyok az ilyesmiben.
Szóval feltűnés nélkül elsétálok az irányítópultig...
És megnézek valamit...
És utána, csak egy pillanat...
Majd eszembe jut valami, amit mondanom kellett volna,
ami segíthetne.
Oké.
Nos...
Örülök, hogy elbeszélgettünk róla.
- Igen. - Igen.
Meddig fog ez tartani, Yaz?
Hogy a Doktorral lógunk?
Nem tudom.
Ez az életünk?
Megyünk egyik helyről a másikra, nem törődve az otthonunkkal?
Öregszünk, de a többiek nélkül?
Kimaradunk az életük egy részéből...
Ha befejeztük, a Doktor ki tud rakni bármelyik ponton, ahol akarod.
Igen, de mi megváltozunk. Ők nem.
Mintha más sebességgel élnénk.
A Doktor mondta, hogy nem leszünk ugyanazok, mire visszatérünk.
Mit szólnátok Frankensteinhez?
- Mi? - Megzavartam valamit?
Zavarok?
- Nem. - Klassz.
Esetleg átöltözhetnétek.
Na gyerünk!
Gyerünk!
Fordította és időzítette: CicMax és MaZsola
LEGKÖZELEBB - Minden idők legborzalmasabb,
leghátborzongatóbb kísértethistóriájának megírása?
"A holtak meséi".