GENFI-TÓ 1816. JÚNIUS
Már megint be vagyunk zárva.
Nem bírom elviselni.
Mintha az egész világ beteg lenne.
Szerfelett barátságtalan nyár.
Sosem éreztem még ily nyirkosnak és fagyosnak a levegőt.
Ó...
"Nyirkosnak és fagyosnak"?
Mire is emlékeztet ez engem?
Ó!
Aludj jól, édes kisfiam!
Esetleg Lord Byron vagy Dr. Polidori olvashatna nekünk.
Mit szeretne Miss Clairmont hallani?
Olyat, ami borzongató rémületet kelt.
Igenis, Mrs. Shelley.
Amitől körülnézni is rettegünk.
Ami megfagyasztja vérünket és felgyorsítja szívverésünket.
Tudom is, hogy mit.
"A holtak meséi"
Éjfélkor fáklyát ragadva a kápolnába mentünk.
Sápadt arccal és remegő lábakkal ereszkedtünk le a kriptába.
Hildegard ólomkoporsója felsejlett előttünk.
A grófot elfogta a rettegés.
Rémült kiáltását elfojtva nyitotta fel a koporsót,
és odabenn megláttuk...
Elküldöm, bárki is az, uram.
Ne, Fletcher!
Mi van, ha egy nő az?
Hildegard, a halott ara...
Ha pokolbéli teremtmény áll a küszöbömön,
nekem kell köszöntenem.
Pokolbéli?
Csak nem...
Ki elég bátor, hogy megnézze velem?
Fogadjunk, hogy Shelley mókázik.
Shelley nem mókázós fajta.
Nincs mitől tartani.
- A VILLA DIODATI KÍSÉRTETJÁRÁS -
Jó estét! Nem kifejezetten ilyen üdvözlést reméltem,
de elismerem, néztünk már ki jobban.
Örülök, hogy megismerhetjük önöket.
Én...
Semmi?
Furcsa.
Kellene egy hajszárító.
Elkapott minket az eső.
Igen, mert általánosan elismert igazság...
Másik író!
Hogy az ember kocsisa
oktalanul messze állítja le a kocsiját onnan, ahova az ember megy.
Bemehetnénk, kérem, mielőtt vízbe fulladunk?
Kérem?
Egy óra, maximum.
- Meg amíg megszáradunk. - Oké, szóval volt egy kis eső...
Erős szél és egy jókora séta, de idehoztalak titeket, nem?
És Mary Wollstonecraft Godwin, hamarosan Shelley,
az arcotokba sikított.
Minőségi történelmi tapasztalat. Aranyat ér!
Azon az éjszakán, ami a Frankensteint inspirálta.
Ha lenne olyan kedves...
A kutyafáját!
Bocs, Yaz, de egyértelműen fogalmaztam a szabályokkal kapcsolatban.
Senki se említse Frankensteint, és ne avatkozzunk bele.
És senki se smárolja le Byront.
Csak jövünk és megyünk, magunkba szívjuk a hangulatot.
Láthatjuk a generáció legfelvilágosultabb elméit
kreativitásuk abszolút csúcspontján...
Mit innának?
Tanítsuk meg őket a táncra!
Tudja, irtózom a pletykától.
Borzadok tőle.
Mary Mrs. Shelleynek hívja magát,
csak éppen ő és Percy nem házasok.
Meglehetősen csúnya botrány.
Lord Byron különvált a feleségétől.
Oly szörnyű a pusmogás, hogy nem térhet vissza Angliába.
Most Mary mostohahúgának csapja a szelet, Miss Clairmontnak.
Különösen erős kötelék van köztünk.
500 mérföldnyit zötykölődött Angliából, hogy meglátogasson engem itt.
Csak nem küldhettem el.
Bocsásson meg, hölgyem,
el kell ugranom a mosdóba.
Nos, ez csodálatos volt.
Lenne kedve valakinek, csak eszembe ötlött...
Mi lenne, ha megírnánk minden idők leghajmeresztőbb,
leghátborzongatóbb kísértethistóriáját?
Dormez bien, Monsieur William.
Tudják, egy kis vér meg zsigerek...
Esetleg egy holttest, ráadásnak?
Bukna erre valaki? Mary?
Vagy esetleg még egy négyest?
Választok zenét.
- Úgy, úgy! - Elnézést, Doktor...
Megszegtél egy szabályt.
Mindjárt Byronnal fogsz smárolni.
Próbáltam visszaterelni őket a helyes kerékvágásba.
Valami nem stimmel itt.
1816 júniusának ezen éjszakáján
Byron felszólítja Mary Polidorit és Percy Shelleyt,
hogy találjanak ki egy kísértettörténetet. Hol a különbség?
- Ön és én táncoljuk a következő táncot! - Nem nagyon ír itt senki?
És nincs sehol Shelley.
Bingó!
Egy ember hiányzik.
Miért?
Elnézést, drága...
Mon Dieu!
A teringettét... Kicsit eltévedtem.
A mosdót keresem.
C'est diabolique, monsieur!
C'est terrible.
Nem érdekes, visszatartom.
Egy ekkora házban kell legyen valahol egy mosdó.
Körbe-körbe járok.
Udvariatlanság nem jelezni a jelenlétünket, Miss Khan.
A betörés rosszabb.
Nem én tehetek róla, hogy Lord Byron önző mód zárva tartja.
Mit keres?
Leveleket.
Ha írt rólam, abból kideríthetném a valódi érzéseit.
Vagy...
Meg is kérdezhetné.
Megtettem.
Válaszai csak növelik a rejtélyt.
Ismerek én is ilyet.
Mary helyteleníti, amit teszek.
Azt mondja, kecsegtetőbb lehetőségeket kellene keresnem.
Noha ugyanebben a cipőben jár ő is.
Talán igaza van.
Byron szeme sokfelé tekintget.
Ez az ön rejtélyes valakije...
Elcserélné egy megbízható, de unalmasra?
Az én valakim egy kicsit más.
Látta ezt?
Mit?
Semmit...
Megtréfált a fény..
"Ahogy itt jár-kél, szép, miként"
"a csillagtüzes éjszaka".
Igazán hízelgő, hogy ismeri a munkásságomat, Mrs. Doktor.
Csak "Doktor".
Shelley dolgait is bírom. Ő itt van?
Gyengélkedik, attól tartok.
Nem fog csatlakozni hozzánk.
- Lehetek őszinte? - Hajrá!
Kiküldtem az emberemet, hogy hozza el a kocsijukat, de...
Úgy tűnik, nyoma veszett.
Milyen derűs!
Népszerű a kolóniákon?
Igen. A nagyim tanított meg rá, de mindig eltévesztem a billentyűket.
De mindig azt mondta, hogy nincs rá ok, hogy ne próbáljuk meg.
Többet kéne gyakorolnom.
De be kell valljam, írni jobban szeretek.
Még akkor is, ha a kísérleteim gyengék.
Nem is remélhetem, hogy felérjek szüleim teljesítményéhez.
A nagyim azt mondaná, tartson ki mellette!
Neki mi baja?
Ne foglalkozzon Dr. Polidorival!
Rosszkedvű, mert nem tud aludni.
Alva jár.
Szörnyű baj az.
Képzelje, milyen lehet, ha sose tudja valaki igazán kipihenni magát!
Pontosan tudom, mit akar!
Árulja el, kérem!
A harmadik énekemet.
A Childe Harold búcsúját, amin most dolgozom.
Nem, az egy kicsit hosszú, ha meg nem bántom.
De kedves Ada említése. Nagy rajongója vagyok.
- Ismeri a lányomat? - Ismerni fogom. Csodálatos elme.
Miért jött ide?
Egy gyors látogatásra, elvben,
de valami nagyon nem smakkol a házával kapcsolatban.
Nem smakkol?
Igen...
Nem akarom aggasztani,
de úgy érzem, valami...
Könyörtelenül gonoszat.
Ryan, odafenn tiszta labirintus van,
és még hiányzik pár évük egy vécéhez.
- Uram? - A kutyafáját!
Hagyja már ezt abba!
Kiváló. Nagyon kényelmes.
Nincs egy szál klotyó se,
és van egy francia nő, aki valamitől nagyon pipa.
Mrs. Shelley fáradtnak tűnik.
Csak belefáradtam a táncra való várakozásba.
Ön az, aki hullának néz ki.
Az ábrázatomat sértegeti, uram?
Abbahagyhatná a szívózást, és szunyókálhatna egyet, oké?
- Hogy tessék? - Úgy érti, talán lepihenhetne.
Orvos vagyok. Jó egészségben vagyok!
Ha maga mondja, haver...
Nos, akkor válasszon, uram!
Sajnálom! Ezt elég gyakran csinálja.
- Válasszon fegyvert! - Mi?
Nem egyértelmű? Párbajra hívja ki önt.
Nézze, nem azért jöttem, hogy bárkivel megküzdjek, oké? Mindenki nyugodjon le!
Fletcher, ön lesz a segédem!
- Mr. O'Brien lesz az öné? - Nem!
- Köszi, haver. - Nem, úgy értem, nem,
mert nem lesz itt semmi párbaj! Egyszerűen megtiltom.
Mi van? Mi van?
A pisztolyommal jövök vissza.
Stukkerért meggy! Stukkerért megy! Stukkerért megy!
Ez meg mi?
Nem...
Szerintem ez egy...
Kéz! Határozottan egy kéz!
Szedje le róla!
- Doki! - Nagyon erős!
És ádáz!
Szép találat!
14... Nem...
15. század. Egy kicsit több az umami.
Megnyalta!
Ő az egyik legelképesztőbb teremtmény, akit valaha megismertem.
Emberi. Fehérje, kollagén és...
Semmi abnormális.
Miféle szerszám az?
Olyan, ami lekapja azok fejét, akik másokat fegyverrel fenyegetnek.
- Nem hiszem, hogy a kolóniákról jöttek. - Nem, ő...
Valami sokkal-sokkal különösebb helyről jött.
Északról.
Akkor hogy kelt életre? Kísértet bújt belé?
Nem valószínű.
Nos, mondta, hogy a ház gonosz.
- Na ez újdonság. - Nem smakkolt valami.
Ha van itt valami gonosz, tudom, ki hozta ide.
Rendben. Lehet, hogy van egy csontváz a szobámban.
Na jó. Tartsd a szemed a stukkermániáson!
Ön és én rá kell kukkantsunk a csontvázára.
Ez egy gyűjtemény.
Minek a gyűjteménye? Halott cuccoké?
Háborús ereklyéké.
Az utazásaim idejéről.
Emlékeztetnek rá, hogy birodalmak hamvain járunk.
Most vetemény nő, hol vért ontottak.
Ártatlan szenvedély, biztosíthatom.
Waterloo!
Ó, imádom a sisakforgókat!
Milyen?
Egy 15. századi katona
a murteni csatából.
A maradványai.
Hiányzik az egyik keze.
Mindkét keze hiányzik.
Szuper! Akkor még egy kószál valahol.
Tartsák nyitva a szemüket!
Történt bármi más furcsa, amióta itt vannak?
Amikor megváltozott az időjárás,
Shelleynek látomásai támadtak.
Hajlamos rájuk.
Mit látott?
Egy jelenést, egy alakot lebegni a tó felett.
Amikor azt mondta, hogy gyengélkedik, hogy értette?
Nos, amikor nem csatlakozott hozzánk,
természetesen valamiféle forró légyottra gondoltam a városban.
Shelley gyakran elvonul a nyári lakunkba...
Hogy írjon.
Maison Chapuis. A parton.
Valószínűleg jobb lenne, ha leugrana oda egy beszélgetésre.
Tiszta ninják maguk!
De szép volt, drága.
Étel!
Sosincs étel. Köszönöm! Nagyon klassz.
Igen.
Babyszitterkedek.
De nem lesz vele gond. Nem evilágban jár.
Azt a jelenést Shelley leírta részletesebben?
Sötét. Tűzégette.
A víz felett lebegett, mintha egy alvilági isten emelkedne fel Hádészből.
Aha, szóval nem is vészjósló, ugye...
A többit megkérdezheti tőle, amikor a nyári lakba értünk.
Lejöttünk a lépcső tetejére?
Mi kelti életre a csontokat, ami nem hagy nyomot?
És miért csak a kezeket? Miért csak részeket?
- Bárhogy is, a gyűjteményem nem démoni. - Így van.
De ezért valószínűleg visszajövök majd.
Kizárólag csak a biztonság kedvéért.
Nem azért, mert nagyon illene hozzám vagy ilyesmi.
Ez a nem smakkolás, amit említett, ez még mindig megvan?
Igen. Nem tudom...
Mintha nem hagyná, hogy gondolkozzak.
Ki kell jutnom ebből a házból.
Könnyű azt mondani, úgy tűnik.
Ez hányadik alkalom?
A hetedik.
Mrs. Doktor mondta, hogy a ház gonosz. Úgy tűnik, igaza van.
Ellenünk fordul.
Egy ház nem tud olyat tenni.
Még egy gonosz sem.
Ne aggódjon. Nekünk nagyon megy az ilyesmik elintézése.
Mindig van rá magyarázat...
Hozzám ért! Szellem! Szellem!
Határozottan hozzám ért!
Ryan! Az a könyököm volt.
Tudtam én.
Tökre tudtam.
Mondja, hogy egy igazi kisbaba van itt!
A fiam, William. Oda kell menjek hozzá!
Nem megy sehova, haver!
Itt marad, ahol vagy. Én őrzöm.
Hé! Poli!
Poli! Hahó!
Poli!
Poli? Hall engem, fiam?
Hall engem?
Ugyanaz a szoba, újra meg újra.
- Ez hogy lehetséges? - Nem az.
- Olyan, mint... - Egy álom.
Elise!
Hallasz?
Nálad van William?
Nem lesz baja. Valószínűleg csak kisírta magát és elaludt.
Doki! Poli...
Doki! Doki...
Valami komolyan nem stimmel ezzel a házzal.
Más is csapdába esett?
Igen. És szerintem halottakat látok.
- Csodás... - Nálunk is ez van.
Tökre láttam egy szellemet.
A lépcsőházban ragadtunk! Kérem...
Hogy megyünk fel?
Meg kell néznem, jól van-e a fiam.
Dolgozom rajta! Kicsit zizi a fejem.
A normális működés hamarosan helyreáll.
És kísértetek nincsenek.
Persze, hogy nincsenek!
Csak egy kis önbarnító kellene meg egy jó alvás, mi?
Graham, miféle halottakat látsz pontosan?
Hogy hallhatom a hangodat, Doki:
A kandalló kéményét használom?
Doki?
Graham?
Most eltűntek.
És...
És Polidori is, elvesztettem.
Egyetlen feladatod volt!
Igen, kicsit nehezített rajta, hogy a fickó át tud menni a falakon!
- Át? - Amolyan zombivá változott,
- és bement egybe. - Miről beszélnek?
Mi az a zombi?
Mrs. Doktor...
Az egy halott, ami jár, de ez nem az lesz.
- Mrs. Doktor... - Honnan tudja?
Mert Polidori nem halott, például.
- Mrs. Doktor! - A Doktor tényleg elég...
Polidori!
Kibukkant a falból, mint egy fantom!
Távozz, démon!
Pulzus...
Megvan.
Lélegzet...
Megvan.
Ha megjegyezhetem, ön csodaszép krízis idején.
Nem, nem jegyezheti meg.
A lámpa ég...
De épp nincsenek nála otthon.
Megszállták?
Vagy alszik? Járkál álmában.
A falakon át nem lehet alva járni.
Nem csak át, fel...
Egy pillanattal ezelőtt még a földszinten volt.
- Mit is mondott az előbb? - Arról, hogy ön csodaszép?
Kicsit korábban.
Démon?
Olyan, mintha álmodnánk...
Csak épp nem mi...
Hanem ő.
Szóval ő nem látja...
Az illúziót.
De ennél többről van szó.
Körbevesz minket. Elmerültünk benne.
Olyan, mint egy...
Észlelés-szűrő!
Csukjátok be a szemeteket! Ürítsétek ki az elméteket!
Csak azt látjuk, amit akar!
Érzem...
Igaza van!
Megtéveszti az elménket!
Itt az ajtó, elrejtve a szemünk elől!
Elise?
Megyek Williamért!
Hogy kerültünk ide?
Ez lehetetlen!
Ez William szobája kéne legyen.
Állandóan változik ez a hely, mint egy kirakós.
Nem értem.
Miért rejtenének el egy házat egy házon belül?
William, édesem!
Gyanítom, valamiről lemaradtam.
Igen, de megmutatta, hogy jussunk ki ebből a szobából.
Ez nem lehet a folyosó. Nem mentünk le a lépcsőn.
Pedig az. De kéne itt legyen egy ajtó.
Elmehetnénk innen?
Elméletben igen.
Csak meg kell magyaráznunk magunknak,
hogy át tudunk menni az ajtón,
amiről tudjuk, hogy itt van...
A csontjaim még sosem okoztak efféle kalamajkát, esküszöm.
Mit tudunk? Idebenn mozoghatunk, de ki nem mehetünk.
Ami halott, nem úgy viselkedik.
Emberek tűnnek el. Elise...
Szegény Williamem.
Fletchernek sincs semmi nyoma.
Hé, talán Shelley azért nincs itt, mert nem tudott bejutni.
Sosem hittem az ilyesmiben, de lehet ez a Pokol?
- Lehet, hogy meghaltunk? - Fürge elmére vall, de nem.
Ez az egész hely is magába csavarodik.
Pontosan.
Szerintem valami biztonsági rendszerbe akadtunk.
Amolyan óriási pánikszobává változtatta a házat.
1816-ban?
A nyár nélküli év.
Azt mondták, a vulkáni hamu takarja a napsütést.
Az időjárás megőrült.
Mi van, ha valami idejött, aminek nem lett volna szabad,
és komoly zavart okozott?
- Mint például? - Mint az?
Ez igen jó lehetőség, Mary, igen.
Mi az?
Nem tudom.
Csak úgy lebeg ott.
mintha egy alvilági isten emelkedne fel Hádészből.
Shelley látomása.
- De mindannyian... - Látjuk.
Nem. Próbál áttörni.
Ezt látta Shelley.
Ez nem látomás. Sosem volt az.
Ez egy utazó, ahogy az időben mozog.
És próbál bejutni.
Te vagy az Őrző?
Ez a magányos cyberman.
Jack figyelmeztetése!
“Óvakodj a magányos cybermantől! Ne adjátok meg neki, amit akar!”
- “Semmilyen áron!” - Igen, köszi!
Torlaszoljátok el az ajtót!
Megkérdezhetem, mi az a cyberman?
Valaki, akit megváltoztattak.
A szerveket és a húst műtéti úton kicserélték
mechanikus részekre, beleegyezés nélkül.
Beleőrülnek, úgyhogy az elmét is megváltoztatják,
- minden érzelmet kikapcsolnak. - Te vagy az Őrző?
Ilyet még sose láttam, mint ő. Ő más.
- Befejezetlen. - Te vagy az Őrző?
Bármiért is jött, az itt van elrejtve.
Ez megmagyarázza a biztonsági rendszert.
- Mi van elrejtve? - Fogalmam sincs.
De előbb kell megtalálnom, mint ő. Gyorsan!
Lord Byron?
Doktor, mit csinálsz?
Hová mész?
Csak nem hagy itt minket?
Meg kell találnom, amit keres.
- Egyedül. - Szükséged van segítségre!
Mindannyian egy ellen!
Egy cyberman, aztán ezrek.
Emberek, mint ti, üres, lelketlen burokká változtatva.
Nem éreznek, nem urai önmaguknak, nincs visszaút!
Nem veszítek el senki mást így!
Ne kövessetek!
Lord Byron?
Ön az?
Úgy érzem, teljesen elveszítettem a józan eszemet.
Te vagy az Őrző?
Nem, uram.
Én a komornyik vagyok.
Notre Pere qui es aux cieux!
Que ton nom soit sanctifié,
Que ton regne vienne,
Que ta volonté soit faite sur la terre comme au ciel.
Ne félj, kicsi!
Olyan leszel, mint mi.
- És ha rátalál Williamre? - Meg kell találnunk a gyermeket!
- És a kivezető utat. - Itt nem vagyunk biztonságban.
Bármikor átjöhet a falon.
A Doktor azt mondta, várjunk.
Valójában azt mondta, hogy ne kövessük.
Váljunk szét!
Mondd el, mit keresel! Talán tudok segíteni.
Nos, az alatt tuti nem lesz...
hacsak nem azt se tudod, hogy néz ki.
Vicces...
Ez a sötét középkor meglepő.
Nem vagy olyan primitív, mint vártam.
Te sem vagy olyan kiborgos, mint vártam.
Már találkoztál a fajtámmal.
Mondhatjuk.
Bátornak tűnsz,
de az életjeleid fokozott nyugtalanságról árulkodnak.
Csak egy átlagos kedd.
Érdekes stílus. Mi történt? Félúton ráuntak, vagy mi?
Eléggé készen vagyok ahhoz, hogy betöltsem a feladatomat.
Kicsit ciki.
Az időugrás sok energiát elvitt. Ki vagy fogyva.
Irritáló vagy.
Milyen emberi...
Tehát még vannak érzéseid?
Még nincs gátlód.
- Nincs szükségem stabilizálásra! - Oké...
Mondom, mi van. Van rá esély, hogy én lehetek az Őrző,
csak épp nem tudom, mit kellene őriznem.
Ez nekem se az én időm.
Talán együtt kéne dolgoznunk.
- Együtt? - Bármi lehetséges.
A ház még mindig változik.
Ez kinek a szobája?
Senkié.
Azt hittem, üres.
De az írás a falakon... És ezen a sok papíron...
Az írás...
Shelley írása.
A pince. Ezt kihagyjuk, jó?
A szenesajtó lehet menekülés út?
Mindent meg kell nézni.
Túl késő másik csoportot választani?
Mentolos cukorkára még nem gondoltál?
Újratöltődik. Nem jó.
Rájön, hogy manipulálja az természeti elemeket,
szörnyen kifinomult
és valószínűleg korlátlan külső energiaforrást hozva létre.
Máris jobb.
Eltűnt a szenesajtó.
Nincs kivezető út.
Claire, jól van?
Miss Clairmont?
Van idelenn velünk valami.
Most már le tudom tapogatni az energiamezőt.
Nem te vagy az Őrző.
A Cyberium egy másikat is kiválasztott átalakításra.
Mi az a Cyberium?
Megtalálom és eltávolítom.
Miről beszélünk? Egy életformáról?
Valamiféle fegyverről?
Mindkettőről.
Mi történik veled?
"Nincs egyetlen atom sem itt e Földön"
mely egykor ne lett volna Ember."
"Aki karddal ront saját békéje ellen,"
"aki keblén melengeti a kígyót, mely szívébe mar,"
"aki felmagasztalja zsarnokát,"
"önnön jajszavával kényeztetve azt."
Shelley szavai.
Hogy ismerheti őket?
Valami elosont előttem.
Hallottam ocsmány lélegzését.
Hallgassák!
Sajnálom.
Próbáltam elrejteni.
Nem szabad beengednem.
Maga kicsoda?
Én vagyok az Őrző.
Én vagyok Percy Bysshe Shelley.
Ő az, akit keresek.
De elzárkózott előlem.
Oké, jó tudni. Szóval javaslom,
hogy váljunk szét, és folytassuk a keresést.
Te arra menj, én pedig...
- Doktor, hát itt vagy! - Gyere csak!
Ó, William!
Drága Fletcher, ne...
Az nem lehet.
Mr. O'Briennek azonnal szüksége van önre a pincében.
Megtaláltuk Shelleyt.
Mindannyian keressenek búvóhelyet!
- De én... - Rám hallgat,
vagy úgy akarja végezni, mint ők?
Ennek mind nem szabadna megtörténnie.
Nem lett volna szabad meghalniuk. Egyikőjüknek sem.
Szóval kérem, ne csináljunk még nagyobb bajt!
Rejtőzzenek el, és maradjanak ott!
A történelem sérülékeny ma éjjel.
Komolyan beszélek! Gyerünk!
Fogja meg Williamet!
Jól vigyázzon rá!
Vigyázz magadra! Én megyek Percyhez.
Shelley a pincében, elrejtve, álcázva,
túl nagy, hogy látszódjon.
Ezért voltak furák a méréseim.
Valami Cyberium nevű dolog.
Próbálom megvédeni.
Távozz, betolakodó!
Ki mozdította el?
Maga volt? Változtatja a házat?
Egy részét, de nem az egészet.
Saját tere van.
- Mary! - Nem rejtőzhetek el.
Addig nem, amíg ő szenved.
Mutassa meg, mi történt magával!
Odakinn sétáltam egymagamban.
Csillámlás volt a tóban.
Pompás, eleven...
Mint a higany.
Kihalásztam, hogy közelebbről tanulmányozhassam.
De akkor gyökeret vert bennem.
Visszatértem.
Hahó!
Megváltoztam.
Senki nem látott.
Elrejtőzött bennem, és elrejtett a villában.
És amikor azt gondolta, felfedezhetjük,
manipulálta mindannyiunk érzékelését.
Amióta a higany eluralt engem,
jeleket látok.
Jeleket és számokat. Nem hagyják el a fejemet.
Mindegy, hányszor írom le őket.
A jelek mindenhol ott voltak a szobájában. Mindenhol a falakon.
A ház olyan volt, mint a futóhomok.
Magányt kerestem itt, a sötétben.
- Mi történt vele? - Én azt mondanám...
Idegen parazita.
Cybertechnológia.
A cyber faj és MI egész tudása a jövőből,
tartalmazza az összes cyberman tudását és eljövendő történelmét.
Felégették és széthasították az eget,
minden hadseregek hadseregét építették.
Csupán fájdalmat, haragot, fájdalmat és halált hagytak maguk mögött.
Hogy láthatja mindezt?
A Cyberium átperzseli magát az elméjén.
Elpusztítja, ha még sokáig benne marad.
Eposzi csata.
A Cyberiummal a közepén,
ami irányítja az adatokat, a stratégiát, a döntéshozatalt...
Okos.
Nagyon okos. Valaki elvette a cybermanektől,
visszaküldte ide az időben, hogy megpróbálja megváltoztatni a jövőt.
Így próbálta meg megvédeni magukat attól.
Nem tudom már sokáig távol tartani.
Akkor ne tartsa!
- Doki! - Ne küzdjön tovább!
- Minden rendben. - Jack figyelmeztetése!
Jack nincs itt, bezárva ebbe a házba azzal!
Egy perce még távol akartad tartani tőlünk!
Épp most jártan az elméjében.
Egy szuperszámítógép van összeolvadva az agykérgével!
Ő az egyetlen, aki tudja, hogy szedje ki onnan!
Ne hagyd, hogy a Cyberman megkapja, amit akar.
Tudom, mert seregek jönnek és milliárdok halnak meg.
Shelley meghal, ha az az izé benne marad.
Shelley egyetlen élet azzal a sokkal szemben.
Mit akar mondani?
Hogy ítélheti halálra csak így?
Tényleg az, Ryan?
A gondolatai, a szavai ezreket inspirálnak századokon át.
Ha most meghal,
ki tudja, az milyen kárt okoz az eljövendő történelemben?
A szavak számítanak!
Egyetlen halál, egyetlen pillangószárny-csapás,
és a történelem megváltozik, egy pillanat alatt!
A jövő nem az lesz, amit ismersz.
A világ, amiből jöttél,
a világ, amiben létre jöttél,
nem fog létezni, tehát te sem.
Nem csak az ő élete forog kockán!
A tied is!
Fel akarod áldozni magadat ezért?
Azt akarod, hogy feláldozzalak?
Akarod eldönteni? Tedd meg most! Tegyétek meg!
Igen.
Mert néha ennek a csapatnak a szerkezete nem lineáris.
Néha olyan, mint egy hegy, velem a csúcsán, a sztratoszférában, egyedül!
Egyedül kell választanom.
Mentsem meg a bolygót, mentsem meg az univerzumot...
Nézzem, hogy emberek pusztulnak, vagy most, vagy hamarosan.
Néha még én sem győzhetek!
Kérlek, segíts rajtam!
Ereszd el, amit birtokolsz!
- Hogyan? - Ereszd el!
Nem tudja, az mit jelent! Mondd el neki, mit kell csinálnia!
A Cyberiumhoz beszélek.
Ki kell végeznie a gazdatestet, hogy kiszabaduljon.
Nem engedelmeskedik neked.
Akkor majd én kivégzem a gazdatestet.
Hogy hívják, uram?
Mary, ez nem jó pillanat a beszédre.
Vagy a nevei? Ön több ember?
Részekből összegyúrva.
Több vagyok, mint az emberek.
Mégis látok odabenn egy lelket.
Mit gondolsz, mit látsz, gyermek?
Azt a férfit, aki megkímélte a fiamat.
Apa voltál?
Azelőtt?
Az voltam.
Nem akartál ilyen lenni.
Bántottak téged, mint egy modern Prométheuszt.
Egykor szerettél.
És viszontszerettek.
Nem kívánsz ölni.
A nevem Ashad volt.
Megkíméltem a fiadat,
mert haszontalan kis vakarék,
beteges és gyenge.
És voltak gyermekeim.
Elvágtam a torkukat, amikor csatlakoztak az ellenálláshoz.
Halálunkban átalakulunk,
jobbak leszünk, korszerűbbek,
ahogy majd megtudod.
Halálunkban átalakulunk...
Sajnálom, Percy Shelley.
Annyira sajnálom!
Mrs. Doktor, mit tesz vele?
Doktor!
A Cyberium! Elhagyja a testét!
Mi történt?
- Hogy kerültünk ide vissza? - Resetelte a házat.
Shelleynek segítség kell. Azt hiszem, megszabadítottam a Cyberiumtól.
Milyen áron?
Nem!
És engem választ.
Érdekes.
Az időurak vonzereje.
Úgy tűnik, én vagyok a valódi Őrző.
Add át, vagy kivégezlek.
Én vigyáznék azokkal a kivégzési fenyegetésekkel.
Érzem, hogy máris eggyé válik velem.
Nagyon otthon érzi magát.
Felismeri a jó gazdatestet.
Nem akarom fényezni magamat, de nem hiszem, hogy harc nélkül elhagyna.
- Mit művelsz? - Adást közvetítek.
A hajóm rááll a jelemre.
Széttépi ezt a valóságot,
és a bolygóból csak cafatok maradnak.
Ez a világ nem ér véget 1816-ban.
- Nem érhet véget. - Véget fog.
Blöfföl! Ne hallgass rá!
De nem tudhatom biztosan.
Nem kockáztathatom a bolygót!
- Nem győzhetek. - Szükségszerűek vagyunk.
Igen. Azok.
Mit csinálsz?
Odaadom, amit akar.
- Mit tett Shelleyvel? - Régi időúr-trükk. Nem túl szép.
Ellöktem az elméjét a jövendő haláláig. Átvertem a Cyberiumot, hogy eleressze.
Reméltem, hogy a teste túléli a sokkot.
Sajnálom. Remélem, megbocsát.
Megmentetted Shelley, de mit jelent ez a jövőre nézve?
Azt, hogy halálos veszélybe kevertem.
Mondd, hogy ez a terv része volt!
Igen. Egy utolsó pillanatos, tökéletlen, csak-ennyit-tudok tervé.
Shelley megmentése az első lépés volt.
- Mi a második lépés? - Rendbe hozni azt,
amit az első lépéssel csináltam.
El kell menni a jövőbe, megkeresni,
és megakadályozni, hogy újraépítse a cyber hadsereget.
Shelley, megadná Yaznak azokat a jeleket és számokat?
Szükségük lesz rá.
Nos, ez rendkívüli este volt.
Valóban.
Esetleg Miss Clairmont szeretne lepihenni?
Egy kis pihenés megerősíti a testet.
Ott udvarolt Mrs. Doktornak, nem törődve a jelenlétemmel.
Lekicsinyelte a gondolataimat és véleményemet.
És aztán emberi pajzsnak használt.
És?
És a varázslat megtört, uram.
Visszahozott az életbe.
Bár úgy érzem, mintha nem maradt volna már belőle, amit leélhetek.
Sajnálom az előzetest.
Minden pillanat értékes lesz.
- Hogy viszonozhatnánk? - Csak ne veszítsék el a reményt!
Igen. Írogasson csak tovább!
Ha akar.
Szóval ha az összes furcsaság a Cyberium volt,
tudjátok, a csontok és Shelley repkedése és a többi,
miért keltett életre két hullát, csak hogy hozzanak nekem egy szendót?
Tudjátok, a cselédlányt és a hátborzongató kiskölyköt.
Nem...
Azt hittük, Shelleyt láttad, ahogy mi is.
Ugyan már! Mélyen ülő szemek, az egész szoba lefagyott tőlük...
- Hol illenek a képbe? - Nem biztos, hogy beleillenek.
Nem, ugyan már! Doki, itt lépsz be te, egy józan magyarázattal.
Mármint kísértetek nem léteznek, ugye?
Vagy mégis.
Mi?
Befelé, ti hárman! Beszélnünk kell.
Figyeljetek! Nem kell velem jönnötök.
A cyber harci területek és az emberek nem jó keverék.
Kiteszlek titeket 2020-ban.
Vagy használhatjuk Shelley számait.
Koordináták, igaz?
Igen. Vagy ahol csak szeretnéd elkezdeni.
A második lépést.
"A föld, a pompás, népes, kiürült;"
"Fa, fű, évszak, ember és élet nélküli halál-tömeg,"
"fagyott rög káosza."
"Hajók matróztalan korhadtak el,"
"árbócuk szálanként hullt,"
"és elmerülve az örvénytelen fenéken pihent."
"Meghalt a hullám,"
"meg az árapály,"
"a hold, úrnője, rég megsemmisült már."
"A pállott légben elhedvadt a szél,"
"felhő se járt -"
"rájuk már nem szorult a Sötétség:"
"Ő lett az univerzum."
Fordította és időzítette: CicMax és MaZsola
George Byron “Ahogy itt jár kél” c. versét Szabó Lőrinc fordította.
George Byron “A sötétség” c. versét Tóthfalusi István fordította.