EDDIG TÖRTÉNT - A nagyon messzi jövőben vagyunk.
- Hét ember maradt? - Cyberdrónok!
Menjetek az emberekkel! Segítsetek nekik! Segítsetek kijutniuk innen!
Nem jutnátok vissza a TARDIS-ig élve.
Tudjuk, hol vagytok. Megtaláltunk titeket.
A határhoz. Oda akartunk eljutni.
Egy közvetlen átjáró köztünk és az univerzum véletlenszerű pontja között.
Félj csak, Doktor!
Mert minden megváltozik...
- AZ IDŐTLEN GYERMEKEK -
Hogy lehetsz itt?
Add a kezed!
Soha!
Add a kezed, vagy itt rögtön apró ember-babákat csinálok belőlük.
Hogy kapcsoltad Gallifreyt ehhez a határhoz?
Na jó, tényleg azt akarod, hogy megmutassam, komolyan beszélek?
Ec-pec, kimehetsz...
Kimehetsz...
Na jó.
Játszom veled.
- Visszajövök. - Nem fog.
És ez nem játék.
Sok szerencsét, emberek!
Utána kell mennünk. Vissza kell hoznunk.
Nem, meg kell várnunk a többieket.
Itt vannak.
Ide! Gyerünk, gyerünk!
Fedezlek titeket!
Gyere, Bescot!
Ne...
A hajó a mienk.
Csodáld munkámat, Doktor...
És ne reménykedj!
Emlékszel, hogy futkároztunk gyerekkorunkban azokon az utcákon?
A sikátorokra, ahova Borusa elől bújtunk, amikor ellógtuk az órákat?
Nincsenek többé.
Gyerünk, kérdezd meg, miért tettem!
Miért tetted ezt?
Nem mondom meg.
- Mosolyodj már el! - Büszke vagy magadra?
De még mennyire.
Ez a sok halál végre boldoggá tett?
- Őrületesen. - És csitította azt a sok dühöt?
Nem hiszem, hogy azt valaha bármi is megteszi.
Teszünk egy sétát a fővárosban.
Vagy legalábbis a romjai között.
Mutatnom kell neked dolgokat.
És tudom, hogy aggódsz a barátaid miatt...
Azon töröd a fejed, hogy menekülhetnél, látom a szemedben...
De nem segíthetsz nekik,
úgyhogy eszedbe se jusson!
Úgy, gyere le!
Yaz, gyere!
- Hol van Bescot? - Megölték. Vissza kell mennünk érte!
- Nem, azt nem teheted, haver. - Ne mondd meg nekem, mit tehetek!
Rémálmai voltak arról, hogy elfogják és átalakítják.
- Nem hagyhatom... - Komolyan azt hiszed,
hogy azt akarná, hogy kockáztasd ezért az életed?
Tartozom neki. És különben is, nem mindegy? Esélyünk sincs.
Egy cybermanekkel teli hajón ragadtunk.
Négy ember! Virítunk az összes megfigyelőrendszerükön.
Igaza van, gondolkoztam már rajta. És van egy ötletem.
Kicsit őrült ötlet, elég veszélyes, és lehet, hogy nem működik,
de nekünk van rutinunk az ilyen tervekkel, ugye, Yaz?
Igen. Ez a specialitásunk.
Mennyire veszélyes?
Az ő páncéljukat használjuk, hogy ne vegyenek észre minket.
Így tudunk mozogni és le tudunk jutni a hajóról.
Azt akarod, hogy cybermannek álcázzuk magunkat?
- Nyitottál ki már egyet? - Hát, gondolom, nem lesz kellemes.
Tele vannak emberi maradványokkal.
Nem muszáj részletezni.
Nem álcázhatjuk magunkat akármeddig cybermannek.
Csak addig kell megtennünk, amíg kijutunk innen.
Ha elintézitek a testeket,
én megbénítom a ruha kapcsolatát a megosztott neurális hálózattal.
Ez őrültség.
Nem mondtam, hogy ez a tökéletes terv.
De jelenleg ez a legjobb.
Ez a fegyvertáram.
Ez minden?
Elég nehéz kiszállítást kérni ide, tudod...
Reméltem, hogy réges-régen megvívtam az utolsó csatámat.
De azért...
Ez a vén tábornok azért még ismer pár trükköt.
Nem biztos, hogy akarok fegyvert fogni.
Nos, én biztos vagyok a cybermanekkel kapcsolatban.
Vagy harcolsz ellenük, vagy meghalsz.
Nincs bennük semmi könyörület.
Majd holnap lehetsz pacifista.
Ma...
Életben kell maradnod.
Á, a Citadella, Gallifrey szíve...
Ismerős?
Arra gondoltam, hogy itt kiütöm a falat,
odateszek egy fürdőt,
oda egy vetítőt...
A kínzókamrát a pincébe, természetesen.
És látod azt ott?
A Panoptikum.
Nos, ami maradt belőle, ami nem sok.
Jókat mókáztunk odabenn, nem?
Lediplomáztunk...
Elnököket gyilkoltunk meg...
Régi szép idők!
De úgy gondoltam, ez megfelelő hely lesz arra, hogy végezzünk.
Ó, elnézést! Megnézem az üzeneteimet.
Szupi!
A cybermanek itt vannak, a határnál.
Jobb lesz, ha baráti kezet nyújtunk.
Brékó, 12-es hívja az összes cybermant!
Hívom az összes cymbit!
Vezér, bejövő holoadás a határon túlról.
Üdv, cyberhordozó!
Durván nézel ki.
Vagy ez csak dizájn?
Nem akartam cikizni az átalakulásodat.
Ki vagy?
Hívhatsz Mesternek.
Vedd úgy, hogy én vagyok az új legjobb barátod!
Na most, a világok közötti határ,
ez a csodás, szerencsés anomália...
Gyertek át rajta!
Csatlakozzatok hozzám!
Miért csatlakoznánk mi hozzád?
Mert van itt egy felesleges bolygóm.
Egy bolygó, amit korábban Gallifreynek ismertek.
Ne! Ne hozd őket ide! Ez csak kettőnk dolga.
Ne szólj közbe, drágám!
Még úgy döntök, hogy véget vetek a mulatságnak.
Kiterítem elétek a vörös szőnyeget.
Azért vörös, mert eláztatta a népük vére.
Elküldtem a navigációs mintákat.
Gyertek egyenesen a szívébe!
Tegyétek meg, amiről annyi elődötök álmodott:
szálljatok le Gallifrey romjai közé!
Közben küldhetnétek egy halálosztagot. Halálosztagnak hívjátok?
Törlőosztag... Nem, újoncozó osztagot,
egy ember-facsaró különítményt,
hogy végezzenek azzal a 3 emberrel, akik még élnek azon a bolygón.
Gyengék.
Nem fog sok kelleni hozzájuk.
Viszlát hamarosan!
Küldjetek 3 kivégzőegységet a felszínre!
És irány Gallifrey!
Itt jönnek...
Kössék fel a pendelyt!
- Azt.. Nem tudom, hogy kell. - Én se.
Transzmat.
Ahogy az első parancsnokom mondta:
Legyetek bátrak,
legyetek gyorsak
és legfőképpen...
Sok szerencsét!
Rendben vagy?
Igen, igen. És te?
Igen.
Figyelj, Yaz...
- Ha ezt nem úsznánk meg... - Meg fogjuk úszni.
Tudom, tudom, csak azt mondom, hogy ha mégse...
Azt akarom, hogy tudd, hogy...
Hogy szerintem lenyűgöző fiatal hölgy vagy.
Sosem akaszt meg semmi.
Mindig küzdesz...
Köszi.
Azt mondtad a Dokinak, hogy szerinted ő a legjobb ember, akit valaha ismertél.
Tudod mit, Yaz?
Szerintem te vagy az.
Nincs időgéped, vagy szónikus csavarhúzód...
De sosem félsz, és sosem adod fel.
Tudod, igazi öregembernek fogok hangzani, de...
Büszke lehet rád a családod, Yaz. Tényleg.
Valójában az egész emberi faj büszke lehet rád.
Sajnálom, nem bántottalak meg, ugye?
Ez a legkedvesebb, amit valaha bárki mondott nekem.
Ó.
Te sem vagy olyan rossz ember.
Olyan ro...
Ennyi?
Most mondtam azt a sok szép dolgot rólad, és te meg csak azt mondod, hogy
"nem vagy olyan rossz ember"?
Haver, én Yorkshire-i vagyok. Ez már-már szerelmi vallomás.
Készen vagyunk.
Oké...
Vezér, egységmeghibásodás a mikron-alfa tárolóban.
Mutasd a kamerákat!
Kamerakép nem elérhető, vezér.
- Az emberek... - Aktiváljak egy egységet?
Ne! Ők az enyémek.
Miért adod Gallifreyt a cybermaneknek?
Mindjárt nagyobb dolgokon kell töprengened.
Mondtam már, hogy minden, amit tudtál, hazugság volt.
Nos, most szembenézhetsz az igazsággal,
velem az oldaladon.
Komolyan azt hiszed, hogy bármit elhiszek, amit kiejtesz a szádon?
Emlékszel erre a helyre, Doktor?
A Panoptikum mellett
a Mátrix kamrájára.
Minden időúr-tudás tárára.
Az összes időúr tudatának adatbankja, legyen az élő vagy halott.
Minden kísérleté, minden emléké.
A fajunk átélt történelméé.
Sok mindent elpusztítottam, de a titkok ezen kincstárát nem.
Ez indította el az egészet.
Csak játszadoztam, feltörtem a rendszert.
Elvesztem odabenn.
És aztán mindent megtaláltam.
Eljött az igazság és a megbékélés ideje, Doktor.
Nos, talán a megbékélésé nem.
De ideje, hogy magad is lásd az igazságot.
Miféle igazságot?
Bénító mező.
Bármit is akarsz tenni velem...
Legyen.
De mentsd meg a barátaimat!
Ne hagyd, hogy a cybermanek elkapják őket!
Ha a közös múltunk jelent neked bármit...
Azt hiszem, a jobbik énemre próbálsz hatni
És mindketten tudjuk, hogy nekem nincs olyan.
Nem fogok segíteni nekik, és te sem.
És a kettőnk múltja jelent valamit, igen.
A dühöt és fájdalmat a szíveimben.
A mátrix mélyére küldelek, hogy megértsd az igazságot...
Gallifreyről...
És az időurakról.
Légy erős!
Ez fájni fog.
Vezér, optimális közelségben vagyunk. Az átjáró újra megnyílik.
El kell tűnnünk erről a hajóról.
Légy üdvözölve, Doktor!
Kényelmesen szenvedsz?
Akkor kezdjük!
Egyszer volt, hol nem volt... Nem...
Réges-régen...
Az időurak előtt...
Minden általunk ismert dolog előtt...
Volt egy felfedező.
Úgy hívták, Tecteun.
Egy jelentéktelen, ritkán lakott bolygóról jött, Gallifreyről.
Tecteun volt az első Gallifrey őshonos faja, a shoboganok közül,
aki kifejlesztette az űrutazást.
Veszélyes, kiforratlan űrutazást.
Nagy kockázatokat vállalt, hogy felfedezze
az otthonán kívüli világokat és galaxisokat.
És az egyik ilyen távoli, kihalt világon,
egy másik galaxis távoli végén talált valami...
Lehetetlent.
Egy átjárót.
Egy határt egy másik, ismeretlen dimenzió vagy univerzum és köztünk.
Tecteun meglátta a végtelent azon az átjárón át.
És az építmény alatt talált...
Egy gyermeket.
Elhagyatva.
Egyedül.
Úgy tűnt, az a másik, ismeretlen világ dobta ki oda.
Tecteunnak választania kellett:
Hagyja magára a gyermeket, vagy mentse meg?
Úgy döntött, megmenti a kis árvát,
és sajátjaként fogadja be a másik világ e menekültjét.
Együtt fedezték fel az univerzumot.
A gyermek közben növögetett,
és végül Tecteun visszatért Gallifreyre új gyermekével.
Mint minden szülő, Tecteun meg akarta érteni gyermekét.
Nyomozott a gyermek kiléte után,
hogy honnan jöhetett, miféle faj lehet...
De a gyermek nem fedett fel semmilyen titkot, amit Tecteun megértett volna.
A gyermek rejtély maradt...
Amíg...
Miközben egy barátjával játszott, mint minden más gyermek tenné...
Baleset történt.
Katasztrófa volt ez...
Tecteun számára... Mert a gyermeket, akit megmentett...
Elvesztette.
Vagy legalábbis ő azt hitte.
A gyermek regenerálódott.
Az első alkalom, hogy bárki is regenerálódott a Gallifrey bolygón.
A határerőtér átjárója bezárva.
Nincs menekvés az emberek számára.
Az első csapda aktiválódott.
Bedőltek a régi jó biojel-elnyomó emberi jel-csali trükknek.
Nagykönyv szerint.
Azt hittem, ennél tovább bírják.
Na jó, Ryan, jönnek. Tudod, mit kell tenned.
Számítunk rád.
Említettem már, hogy sosem céloztam valami jól?
Most!
Megcsináltam! Telitalálat!
Szép lövés!
Ha az emberek ellen jöttök, akkor ellenem jöttök, Ryan Sinclair ellen!
Legyőztük a cybermaneket.
Vagyis én. Gyakorlatilag én.
Mindig van még belőlük. Gyere be, most rögtön!
Bújj be...
Bújj be!
Vele ne foglalkozz! Ő teljesen az irányításom alatt áll.
Gratulálok!
Olyasmit értél el, amit soha egyetlen cybermannek még nem sikerült.
Sőt, talán még nem is álmodott róla!
Gallifrey a tied.
Ajándékként átnyújtva...
A csodálótoktól, a Mestertől.
Tudom, hogy a fajaink ellenségek voltak.
Átéltem a nagy cyberháborút.
Láttam a fajod ellen elkövetett atrocitásokat.
Elégtételt akarok adni.
Miért?
Úgy érzem, közös az érdekünk.
Az új cyberseregnek csak egyetlen célja van.
Az összes szerves élet elpusztítása.
Á, szóval ez a cél...
De hogy fogjátok megtenni?
A halálrészecske.
Ha aktiválják, egyetlen részecske képes elpusztítani minden szerves életet.
Nagyon menő...
Te csináltad?
A Cyberium hozta létre.
Általam.
Szóval te hordozod
az összes cybertudást és -stratégiát.
Érdekes.
Nem szívesen emlegetem a terved hibáját,
de a cybermanek részben szervesek.
És te még az átlagnál is inkább.
Az új cyberharcosaim már megtisztultak szerves részeiktől.
Felemelkedünk a teljes automatizációba,
a Cyberium intelligenciája által vezérelve.
És mikor a munka elvégeztetett,
csatlakozom harcosaimhoz,
és megteszem a végső lépést a teljes mechanikanizáció felé.
Ó, mármint a robotizáció felé.
Robotok lesztek.
Uralkodni fogunk.
De hogy robotok...
Egy kicsit csalódott vagyok.
Értem, hogy jutottatok ide.
Egy MI még több dolgot akar teremteni a saját képére, de hiányzik a jövőképe-
Oké, mi lenne, ha átbeszélnénk ezt egy kicsit?
Tudod, megrágnánk kicsit?
Vannak jegyzeteim.
Megkérdőjelezed a Cyberium stratégiáját?
Meg. Mármint jó stratégia, de nem remek stratégia.
Robotok bőven vannak.
Ebben az univerzumban bárhová nézel, ott egy robot.
Bármilyen idióta tud magából robotot csinálni.
Ez nem különleges.
De ha ti akartok lenni az uralkodó faj az univerzumban,
abban segíthetek.
Magyarázatot!
Milyen gyors a konverziós folyamat a hajódon?
Visszaállítottuk az optimális hatékonyságukat.
Kiváló, kiváló!
Mert elpusztítottam a Citadellát,
de ha van gyengeségem, az az, hogy kicsit gyűjtögetős vagyok.
Hadd mutassam meg!
Éppen felébred a Mátrixban.
De ne aggódj, a tudatom foglalkozik vele.
Ilyen jó vagyok. Egyszerre két helyen is tudok lenni.
Miután látta, hogy örökbefogadott gyermeke regenerálja a testét,
Tecteun, a tudós és felfedező
új felfedeznivalót talált.
Az életét gyermeke tanulmányozásának szentelte.
Minden apró genetikai anyagot kielemzett.
Évekbe telt.
A gyermek számos regenerációjába.
Tecteun megöregedett.
A megértés iránti vágya megszállottsággá vált.
Fáradhatatlanul, szünet nélkül, elkeseredetten dolgozott.
Meg kellett fejtse a géneket, hogy megértse a regenerációt.
És végül sikerült neki.
és hogy bebizonyítsa az igazát,
vállalta a legnagyobb kockázatot...
Önmagán tesztelte az elméletét.
A saját életét kockáztatta.
Beoltotta magába a regenerálódás genetikai képességét.
Én erről semmit se tudtam.
Te tudtál erről bármit?
Már majdnem ott vagyunk.
A Gallifrey bolygó fejlődésnek indult.
A shoboganok tudása és képességei növekedtek.
Megépítették maguknak a Citadellát.
Felfedezték, hogyan utazhatnak az időben is, nem csak a térben.
Tecteunnal önmaguk által kinevezett uralkodó elitté váltak.
És Tecteun felajánlotta, hogy beoltja a regenerálódás képességét
a Citadella-lakók eljövendő generációinak génjeibe.
Amit így az ő és leszármazottjaik továbbörökíthetnek génjeikkel.
De lekorlátozta a regenerációs képességet maximum 12 alkalomra.
Az időtlen gyermek lett
minden gallifreyi genetikájának alapja a Citadellán belül.
Egy civilizáció, ami a maga jellemző fellengzősségével
időuraknak nevezte át magát.
A lelencből alapító lett.
A többi, mint mondják, történelem.
Mi történt a gyermekkel?
Mi az?
Mi olyan vicces?
Mi történt a gyermekkel?
Doktor, komolyan?
Még nem raktad össze a képet?
A gyermek te vagy.
Te vagy az időtlen gyermek.
Nem.
Nem vagyok.
Mindig is te voltál.
Az nem lehet.
Gyerünk, gyerünk! Gyorsan!
Tiszta labirintus ez a hely.
Olyannak építettem.
Ilyesmi eshetőségekre.
Hé, ajtókra nem gondoltál?
Szép nagy, zárható ajtókra? Elpusztíthatatlan ajtókra?
Minden éjjel róluk álmodtam! De azzal kell dolgoznom, amim volt.
Na most...
Jól rejtőzzetek el! Lőjetek, ha tudtok!
Öljétek meg őket, mielőtt ők ölnek meg titeket!
Menjetek!
Három emberi életforma érzékelve.
Helló.
Túl sokan vannak.
Egy ember megtalálva.
Ne! Ne!
Minden ember ki lesz végezve.
- Ó, egek... - Ó, Istenem...
- Hol van Ethan? - Hol van Ethan?
Figyelem, megmaradt emberek!
Nálunk van a barátotok.
10 másodpercetek van megadni magatokat, vagy kivégezzük.
Ne gyertek...
Tíz...
- Két folyosóval odébb van. Erre! - Kilenc... Nyolc...
- Hé! jövünk! Megadjuk magunkat! - Hét... Hat...
- Azt mondtam, megadjuk magunkat! - Öt.. Négy...
- Megadjuk magunkat! - Három... Kettő...
- Egy. - Ne!
Nem értem.
És most?
Yaz, nem tudom levenni ezt a sisakot.
Hú...
Hú, hú...
Nagyon sok ilyened van!
Egy egész cyberhordozónyi.
Tökéletes.
Szóval mi most a terved?
A Cyberium feldolgozza az információkat,
és előírja a stratégiát.
A Cyberium...
Sokat hallottam róla az elmúlt évezredben.
Minden hatalmatok szíve.
A teljes cybertudás központja.
Gyerünk, Cyberium...
Muti magad! Hogy nézel ki valójában, mi?
Nem fog elhagyni...
Amíg élek.
Oké...
De csinos vagy...
És gyors.
Elég gyorsan leléptél az előbb.
Aggódtál netán?
Azt hittem, ha összezsugorítom,
a halálrészecske aktiválódik,
és ennek az egésznek vége lesz.
Nekem megfelelt volna.
Gondoltam, megéri megpróbálni, de nem.
Még itt vagyunk.
Még mind élünk.
És van egy miniatürizált halálrészecskénk, még mindig őbenne,
és várja, hogy eljöjjön az ő ideje...
Hogy összetörjék a ketrecét.
A francba...
Azt kellett volna mondanom, hogy
“valakinek vissza kéne vennie az arcából”...
És utána lecsapni rád.
Ezt elkapkodtam.
Na majd legközelebb.
Parkolj le egy kicsit ide...
Bocsi, közel álltatok egymáshoz?
Őszintén szólva jobbat érdemelsz.
Szövetséget ajánlok.
Megérdemlem, hogy az üzlettársad lehessek,
mert jól teljesítettem mindenben.
Kifosztottam az időurak Mátrixát,
minden tudást, minden tapasztalatot, minden felfedezést kivontam belőle,
egyenesen ezekbe az agyakba itt.
Az összes cybertudás,
az összes időúr-tudás...
Ha összerakjuk, mit kapunk?
Abszolút fölényt az univerzumban.
Válassz engem!
Hú! Ez gyors volt!
Legalább vigyél el vacsorázni...
Most nincs idő szenderegni.
Fáj, Doktor?
Remélem, fáj, mert nekem nagyon fájt.
Ez mind hazugság.
Ebből semmi sem igaz.
Életemben először őszintén mondhatom, hogy minden szavam igaz.
Ismerem az életemet.
Tudom...
- Tudom, ki vagyok. - Nem, nem tudod. Sosem tudtad.
Az életedet elrejtették előled.
Alapító szülőink nemes teremtéstörténetet
akartak adni az időuraknak.
"Uralkodásra születtünk"...
Emlékszem az otthonomra...
Emlékszem, ahogy felnőttem. Emlékszem...
Kettőnkre az Akadémián.
Az meg is történt.
Csak nem az volt az első életed.
Miért hazudtak volna?
Miért tettek volna ilyet?
Bár ne lenne igaz, de az.
Tudod, mi bőszít a legjobban?
Mindig úgy viselkedtél, mintha más lennél, mintha különleges lennél.
És tényleg az voltál.
Ugye érted, miért vagyok dühös?
Hogy egy kis darab belőled itt van bennem.
Minden, ami vagyok, valahogy belőled ered,
és hidd el nekem, ezt nem tudom elviselni!
Mutasd a többit is!
- Nem hiszem, hogy többet bírnál... - Mutasd a többit!
Jogom van ismerni a saját életemet.
Rendben...
De nem hiszem, hogy boldog leszel tőle.
Az időurak szabályai egyértelműek.
Szigorú be nem avatkozás más világokba és időkbe.
Azonban a szabály és a valóság néha elválik egymástól.
Vannak alkalmak, amikor szükséges beavatkozni.
Ez a Részleg feladata.
A tesztek, amiken átmentetek...
A legjobb eredmények, amiket valaha láttam.
Ezek a képek...
A sziget… Láttam már őket...
A fejemben.
Mik ezek?
Beszél.
A Részleg nem létezik.
A Részlegnek nincsenek ügynökei.
Mi most itt sem vagyunk.
Értitek?
Azt javaslom...
- Mit tettél? - Nem én voltam.
Jóval előttem csinálták.
Innentől minden meg van vágva,
blokkolva van,
épp hogy nem törölték ki egészen.
Volt itt valami.
Sok minden, úgy tűnik, de most csak ilyen minden.
Mindent megpróbáltam, mindent, hogy dekódoljam,
de visszaállíthatatlan, még az én zsenialitásomon is túlmutat.
És nem gyakran mondok ilyet.
De ez az én életem.
Igen.
Mennyi veszett el?
Nem lehet megmondani.
De jó sok helyet foglalt a Mátrixban.
Van még egyetlen utolsó nyom.
Felvillanások a szigetről, te is folyton látsz.
Azok a képek mélyen el voltak temetve a Mátrixban.
Tecteun vizuális szűrőt rakott rá,
hogy mindenki lényegtelennek érezze, aki megnézi.
Átküldtem az elmédbe őket, ahogy követted a cybermant.
Talán egy szülő utolsó ajándékai.
Nyomok...
Vagy bocsánatkérés...
Ezt már te döntöd el.
Azért hagyta ott Tecteun ezeket a képeket,
hogy egy nap megfejtsd őket?
Mindentől meg kell szabadulnunk, attól tartok.
Köszönjük a szolgálatodat.
Sajnáljuk, hogy nem fogsz emlékezni rá.
A RÉSZLEG SZOLGÁLATÁÉRT
Mit tettek veled, Doktor?
Hány életed volt már?
Ébredj!
Tudom, hogy megtörtél, de most már vége az egésznek.
Hogy érted?
Amikor azt mondtam, mindenkit megöltem itt,
a testeket megtartottam.
Csak annyira hűtve, hogy ha esetleg valami hasznuk lenne...
Gondoltam, talán valami jó is kijöhet ebből az egészből.
Nem a te fogadott anyád az egyetlen, aki kísérletezhet.
Mármint mi lenne, ha...
Új fajt lehetne létrehozni?
Na?
Időúr szervezet a regenerálódás és önjavítás képességével,
cyberpáncélban.
Legyőzhetetlen!
A tökéletes hadsereg, igaz?
Igaz?
Gyertek be, szépségeim!
Sorakozó! Vigyázz!
Igen, így!
Nos, teszteljük le!
Lődd le őt!
Lődd le!
Jó kutya!
Meghalt.
Várjunk csak...
Csak nem...
De igen!
Íme, az új cybermestereid, Doktor!
Mind belőled született,
de én parancsolok nekik!
Milyen érzés?
He?
És most nincs vesztegetni való időnk.
Ne mozdulj! Ja igen, nem is tudsz.
Érzed egy új kor hajnalát, Doktor?
- Gallifreyért. - Gallifreyért!
- Az időurakért! - Az időurakért!
Az univerzum pusztulásáért!
Szép álmokat!
Erre, katonák!
A Határ! Tényleg létezik!
Igen, és a Doktor a túloldalán van.
Szóval hogy csináljuk?
A Határ elnyel majd minket.
De nekünk kell belépni rajta.
Az ismeretlenbe. Ki akar első lenni?
Ez Gallifrey.
A Doktor innen származik.
Itt sosem találjuk meg.
Dehogynem!
Megtaláljuk és megmentjük.
Elégszer megtette értünk, most mi jövünk.
Ez mostantól még veszélyesebb lesz. Nem kell velünk jönnötök.
Tartozunk nektek.
Megyünk.
Igaz?
- Igaz. - Szuper.
Hogy mondhatnék ellen, ha ti mind hősbe váltottatok?
Te jössz?
Sokkal tovább éltem, mint vártam.
Biztosan van még pár dolog, amit felrobbanthatok, mielőtt befejezem.
Szuper...
Te mit csinálsz itt?
Vagy te csak a Mátrix vagy, aki újabb játékot talált ki velem?
Ne engem kérdezz! Épp olyan elveszett vagyok idebenn, mint te.
Talán csak te hívtál.
Hol illesz ebbe az egészbe?
Te én voltál, valaha régen?
Kitörölték az emlékeimet rólad?
Visszakényszerítettek a gyereklétbe?
Hány van még belőlem?
Erre nem tudom a válaszokat.
De még ha tudnám is...
Segítene az bármit?
Persze, hogy segítene.
Ez az egész azt jelenti, hogy nem az vagyok, akinek hittem magamat.
Mert az emlékeid nem illenek ahhoz, ami ma megtudtál?
Igen.
Korlátozott valaha bármiben, hogy ki vagy?
Ez tényleg úgy hangzik, mintha én mondanám.
Annyira fáradt vagyok...
A Mátrix minden energiát kiszív belőlem.
Nincs idő a fáradtságra.
Még dolgod van odakinn.
Életek múlnak rajta.
Seregek születnek.
Embereknek van szüksége a Doktorra.
Nem tudom, hogy állítsam meg a Mestert.
Dehogynem...
Az az egy kérdés...
Ami gyötör téged...
Az egyetlen, amit mondott, amit nem értettél...
Amit ki mondott?
- A Mester? - Nem!
Tűnj el innen! Tudom, hogy ettől a helytől eldurran az agyad.
Talán viszonozhatnád a bókot.
Ne, várj!
Itt vagy még?
Hát persze, hogy itt van még.
Ha te én voltál, akkor itt vagy eltemetve bennem,
eltemetve...
Túl sok gondolat...
Na jó, szépen sorban. Mit is mondott?
Eldurran az agyam.
Igen! Hát persze!
Ez a sok történelem...
ez a sok hazugság...
Túl sok inger.
Talán működhet.
Már harcoltam a Mátrixszal ezelőtt,
megtagadtam a valóságát, újra megtehetem.
Talán.
Hát tudod, mit mondanak, Doktor: Kockázat nélkül, nincs durranás
Már megint magamban beszélek! Az jó jel.
Köszi, Doktor. Még itt vagyok. És most pofa be, koncentrálnom kell.
Na jó...
Ezt kapd ki, Mátrix!
Doktor!
Yaz, jól van?
Doktor!
Doktor, itt vagyunk!
A bandám...
Szóval nem halt meg.
Ők kik? Bulit tartunk?
Az a sok emlék...
A Mátrix.
Az emlékek eldurrantották a Mátrixot.
De okos a csaj!
De okos vagyok...
Mind okosak vagyunk.
Mindannyian.
Akárhányan is legyünk.
Na jó...
Menjünk...
Nem, valamit nem veszek észre.
A Mester új cyberman-fajt hoz létre időúr-testekkel.
Egy örökké regenerálódó sereg...
Meg kell állítanom. Gyorsan.
Nem lenne szabad itt lennetek.
Az embereknek tilos Gallifrey.
- Ha segít, van robbanószerünk. - És egy tervünk.
A cyberhajó a városod közepén parkol, és csak úgy könyörög, hogy felrobbantsák.
Stratégiai pontokra rakunk bombákat a hajó körül, párat a mag közelébe.
Igen, jó! Csináljátok!
De nem érünk el vele mindent.
A cybermesterek faja. Nem engedhetjük el őket erről a bolygóról.
Meg kell állítanunk őket.
És a bombáitok azt nem oldják meg. Többre van szükségünk!
De nincs itt semmi más. A Mester tett róla.
A Mester tett mindenről.
Jól vagy, Doktor?
Ez piszkálta a csőröm.
Ez az, amit mondott.
Micsodát, kicsoda?
A félig átalakított cyberman.
A mindenek halála ott van bennem.
Ezt mondta!
De mit jelentett?
Van egy mítosz róla.
A halálrészecske.
A legenda szerint neki... annak... mittomén...
Van egy részecske a mellkasában lévő kamrában.
Az megsemmisít minden szerves életet egy bolygón.
- Ez borzalmas... - Vagy ez a megoldás.
Időzítő a bombán, hogy aktiválja a részecskét.
Tiszta kiürítési terv.
Csak ha el tudsz vinni minket valahogy a bolygóról, mielőtt robban.
Le tudjátok rakni azokat a bombákat?
A többit én megoldom.
Találkozunk a folyosón a hordozó alatt.
Gyerünk!
Na most meg kell találnom a Mestert.
Megvan.
Megtaláltam az aktivátormagot.
Ha ez elszáll, az egész hajón láncreakciót indít el.
Megvagyunk.
Szép álmokat, lúzerek!
Hol a Mester? Itt kéne legyen!
A Mester? Ő csinálta ezt?
De a halálrészecske még a helyén van.
Csak kisebb, mint ezelőtt.
Ha ezt a Mester csinálta...
Mit lett a Cyberiummal?
Azt hitted, nem éreztem, hogy csatlakozol hozzám?
Hamis útra vezettelek.
De hagytam neked egy ajándékot.
Te és én, a Mátrixteremben.
Senki más. Még egyszer utoljára.
Legyen.
Ki kell juttassalak titeket Gallifreyről.
Ó, jaj...
Bocs, hogy ilyen kevés az időnk.
De úgy tűnik, hogy a központi detonátor a saját feje után megy.
és beindította az összes többit is.
Javasolhatnám, hogy marha gyorsan tűnjünk el a hajóról?
Futás!
Emberi életjel azonosítva.
Törölni!
Minden embert kivégezni.
Minden embert ki kell törölni.
Az emberiséget ki kell irtani.
Gyújtókészülékek azonosítva.
- Kösz a figyelmeztetést! - Még éltek, nem?
Mindenki, erre! Gyerünk!
Ez egy TARDIS...
- Ez egy TARDIS, ugye? - Úgy néz ki.
Bocs, most mi történik?
Ez mindannyiunkat hazavihet.
Ne nyúlj hozzá! Még dolgozom rajta.
- Maradt bármi bomba? - Egy.
Csak vészhelyzet esetére.
- Időzítő? - Csak kézi robbantás.
Igen. Hát persze.
Elviszem.
Szóval, gyerünk, Doki, mire gondolsz?
Egy lehetőség maradt.
Használnom kell a halálrészecskét Gallifreyen.
Az otthonomon.
A Mesteren és az ő újfajta cybermanjein.
Biztos, hogy ezt akarod?
Biztos, hogy ezt nem akarom, de nincs más választásom.
Ha a Mester és a cybermanek kijutnak erről a bolygóról,
megállíthatatlanok lesznek.
Én indítottam el ezt az egészet, Shelleyvel és a Cyberiummal.
Most nekem kell befejezni is.
Egyedül.
Mi?
A TARDIS visszavisz titeket a Földre. Mindannyiótokat.
Letelepedhettek a 21. században.
- Nem mondhatod komolyan. - Halálkomoly.
És te?
Ha feldobbantod azt az izét, te is meghalsz.
Ennek így kell lennie.
És szemrebbenés nélkül meg is teszem az univerzumért.
Értetek.
Az enyémekért.
Nem hagyunk elmenni! Ezt nem csinálhatod!
Engedj el, Yaz!
Kérlek!
Yaz...
Hagyd!
Legyen szép életetek!
Egész biztosan azt mondtam, hogy kísérő nélkül.
Most már ahova én megyek, ők is jönnek.
Le fogsz lövetni velük?
Nem, Doktor.
Mostantól hosszú és egészséges életet kívánok az ellenségeimnek,
hogy tanúi lehessenek győzelmeimnek.
Mert seregnyi lesz belőle.
Nyúzottnak tűnsz.
Igen...
A Cyberium most már bennem él, Doktor.
Igen...
Alig vártam, hogy lássam az arcod, amikor megtudod.
Érzem, ahogy áramlik bennem.
Az információ, a stratégia, a tudat...
Csodálatos dolog.
És nézz ránk!
Megtörtelek,
és új fajt alkottam.
És most...
És most leigázok...
Mindent.
Azt hiszed, megtörtél engem?
Ahhoz jobban kell igyekezned.
Ajándékot adtál.
Saját magamat.
Az hitted, ez tönkretesz engem?
Azt hitted, ettől kevesebb leszek?
Több lettem tőle!
Sokszor több van bennem, mint amit valaha gondoltam, vagy tudtam!
Azt akartad, hogy féljek tőle, mert te mindentől félsz!
De én annyival több vagyok nálad!
Szóval miért vagyunk itt?
Jó, nagyon jó...
Ezért hagytam ott neked.
Kíváncsi voltam, megteszed-e.
Megölsz-e engem,
megölöd-e ezeket az életeket,
azt a sok testet, akik még itt vannak,
minden egyes szerves sejtnyi életet ezen a bolygón.
Örökre.
És saját magadat.
Megteszed?
Igen.
Ezúttal...
Igen.
Akkor csináld!
Te voltál mindennek a kezdete, hát most végezd is be!
Gyerünk, gyerünk!
Gyerünk! Gyerünk!
Különben is, mid maradt?
Még a saját életedet sem ismered.
Nézd, milyen mélyre süllyesztettelek!
Győztem, Doktor.
Lehet, hogy te hoztál létre, de én meg elpusztítottalak.
Légy a halál!
Légy az, ami én!
Gyerünk, gyerünk, gyerünk!
Egy pillanatra azt hittem, hogy talán...
Ó, Doktor...
Az univerzum szenvedni fog a gyengeséged miatt, teszek róla!
Ha rajtam múlik, nem.
Elnézést...
Csak semmi hívatlan vendég!
Nem lehettek még itt, beállítottam mindent!
Kijöttem utánad. Megpróbáltak megállítani.
De biztos akartam lenni benne, hogy ezeknek az izéknek vége lesz.
- És most a is lehetek. - Nem...
Ezt nem te indítottad el. Hanem én.
Benne voltam az ellenálló egységben,
amelyik visszaküldte a Cyberiumot időben és térben.
Bár nyilván nem küldtük vissza elég messzire.
Szóval ez az én vezeklésem.
Nekem kell befejezni.
Az én utam itt véget ér.
De az univerzumnak még mindig szüksége van rád.
Szóval azt javaslom, menekülj!
Menekülj, Doktor!
Ne merészelj...
Doktor!
Még mindig magabiztos vagy?
Öljétek meg!
Én már megöltelek.
Mindannyian, erre, most!
Ez a Föld...
A Földön vagyunk.
Otthon vagyunk.
Hazahozott minket.
De vele mi lesz?
Nagyon klassz...
Jó kaméleon-áramkör.
De itt kell, hogy hagyjalak.
Rosszabb helyen is tölthetnéd az örökkévalóságot.
Szia, haver...
Köszi...
Otthon, édes otthon.
Más módon jöttünk vissza.
Ne légy féltékeny!
Mindjárt felveszem őket.
Talán kell egy pár perc előtte.
Mi?
Judoon Megoldatlan Ügyek Egysége.
Szökevény: a Doktor.
Ítélet: Életfogytiglani börtön.
Szigorított fegyintézet.
Mi?
Fordította és időzítette: CicMax és Mazsola
A DOKTOR VISSZATÉR A DALEKEK FORRADALMÁBAN